Virsraksts: Mantinieka īpašuma tiesību atpakaļejošais spēks
Tēze: Konstatējot īpašuma tiesības esamību personai, būtiska nozīme ir tam, kādā ceļā nekustamais īpašums ir iegūts, proti, vai tas ir mantots, – atbilstoši Civillikuma 388.pantam mantotspējai jāpastāv mantojuma atklāšanās dienā (655.pants) un jāturpinās līdz mantojuma pieņemšanai (687.pants), vai arī par tā iegūšanu ir noslēgts darījums vai izdots administratīvais akts. Pirmajā gadījumā persona iegūst īpašuma tiesības uz nekustamo īpašumu jau ar mantojuma atklāšanos (pie nosacījuma, ka mantinieks pieņēmis mantojumu likumā noteiktajā kārtībā), bet otrajā – ar ieguvēja un tā iegūšanas pamata ierakstīšanu zemesgrāmatā. Mantojuma pieņemšanai ir atpakaļejošs spēks uz mantojuma atklāšanās momentu: pieņemtais mantojums tiek atzīts par mantiniekam piederošu no mantojuma atklāšanās laika.
Tā kā mantinieks iegūst īpašuma tiesības ar mantojuma atklāšanas momentu, tad no tā brīža uz viņu pāriet arī bijušā īpašnieka kā izīrētāja tiesības un pienākumi, proti, ne tikai pienākums izīrēt īrniekam attiecīgo dzīvokli, bet arī saņemt par to no viņa samaksu un vērsties tiesā ar prasījumiem, ja īrnieks īres līgumā pielīgtās saistības pildījis nepienācīgi.

Latvijas Republikas Augstākās tiesas
Civillietu departamenta
2016.gada 29.februāra
SPRIEDUMS
Lieta Nr. SKC–48/2016

Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu departaments:
tiesnese referente Ļ. Kušnire 
tiesnesis V. Maksimovs 
tiesnese M. Senkāne
rakstveida procesā izskatīja civillietu sakarā ar Z.L. un V.P. kasācijas sūdzību par Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2013.gada 27.marta spriedumu Z.L. un V.P. prasībā pret A.K. un J.K. par īres līguma izbeigšanu, izlikšanu, īres maksas parāda, procentu piedziņu un A.K. pretprasībā pret Z.L. un V.P. par beztermiņa īres tiesību atzīšanu un īres līguma atzīšanu par saistošu nākamajiem īpašniekiem.
Aprakstošā daļa
[1] Rīgas pilsētas zemesgrāmatas nodalījumā Nr. 16744 ierakstīts nekustamais īpašums (adrese), Rīgā, uz kuru īpašuma tiesības bija nostiprinātas Z.D. un V.D.
V.D. mirusi 2005.gada 20.jūnijā, bet Z.D. – 2006.gada 17.aprīlī. Mantojuma tiesībās uz nekustamo īpašumu apstiprinātas V.P. un Z.L., ko apliecina 2008.gada 25.novembrī un 2008.gada 22.decembrī izsniegtās mantojuma apliecības, kā arī atzīme Rīgas pilsētas zemesgrāmatas nodalījumā.
[2] Z.L. un V.P. 2010.gada 29.janvārī Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesā cēlušas prasību pret A.K., tās sākotnējā redakcijā lūdzot:
-	atzīt, ka A.K. zaudējis tiesības uz dzīvojamās telpas, kas atrodas (adrese 1), Rīgā, lietošanu; pārtraukt V.P. un Z.L. valdījuma traucēšanu un izlikt A.K. ar visām mantām no dzīvojamās telpas (adrese 1), Rīgā;
-	piedzīt no A.K. par labu Z.L. un V.P. zaudējumus 1 020 Ls.
Prasības pieteikumā norādīts, ka V.P. un Z.L. 2008.gada 30.decembrī nosūtījušas atbildētājam vēstuli, informējot, ka prasītājas ir mantojušas nekustamo īpašumu (adrese), Rīgā, un, lūdzot iesniegt dokumentus, kas apliecina A.K. tiesības likumīgi uzturēties dzīvoklī (adrese 1), Rīgā, ko atbildētājs ignorējis.
Prasītāju rīcībā ir tikai 1997.gada 15.oktobra līguma kopija, saskaņā ar kuru A.K. ieguvis tiesības īrēt dzīvojamo telpu (adrese 1), Rīgā, līdz 2001.gada 15.oktobrim, un Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2004.gada 23.februāra sprieduma noraksts, ar kuru šis termiņš pagarināts līdz 2005.gada 15.oktobrim.
Tādējādi konstatējams, ka pēc 2005.gada 15.oktobra atbildētājam zudis tiesiskais pamats aizņemt dzīvokli.
Neskatoties uz to, A.K. dzīvokli neatbrīvo, kā arī ilgstoši neveic īres maksājumus, traucējot prasītāju valdījuma tiesības un radot zaudējumus atrautās peļņas veidā.
Prasība pamatota ar Civillikuma 701., 715., 876., 914., 1787.pantu, Zemesgrāmatu likuma 1.pantu, likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 2., 4. un 6.pantu, pārejas noteikumu 1.punktu.
[3] A.K. 2011.gada 24.februārī cēlis pretprasību par beztermiņa īres tiesību un īres līguma atzīšanu par saistošu nākamajiem īpašniekiem.
Pretprasības pieteikumā norādīti šādi apstākļi.
[3.1] Pēc 2005.gada 15.oktobra puses vienojās par īres tiesisko attiecību turpināšanu un 2006.gada 21.oktobrī starp Z.D. un V.D. pilnvaroto personu E.L. un A.K. noslēgts beztermiņa dzīvojamās telpas (adrese 1), Rīgā, īres līgums.
Līdz ar to atbildētājs strīdus dzīvokli lieto likumīgi – uz īres tiesību pamata.
[3.2] Z.L. un V.P. nav nostiprinājušas savas īpašuma tiesības zemesgrāmatā. Uz pretprasības iesniegšanas brīdi kā nekustamā īpašuma īpašnieces joprojām reģistrētas Z.D. un V.D.
Šādos apstākļos konstatējams, ka prasītājām nav tiesības rīkoties ar konkrēto nekustamo īpašumu vai saņemt no tā augļus un ienākumus.
Pretprasība pamatota ar Civillikuma 384., 875., 876., 878., 927., 993., 994., 1036., 1037., 1403., 1428., 1432., 1477., 1478., 1656.pantu, likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 2., 4., 8., 9. un pantu, Zemesgrāmatu likuma 1., 43., 44. un 45.pantu, Dzīvojamo māju pārvaldīšanas likuma 5. un 6.pantu.
[4] Tiesvedības laikā (2011.gada 9.augustā, 2012.gada 9.martā un 2012.gada 25.maijā) prasītājas grozījušas un precizējušas prasību, lūdzot:
-	izbeigt īres līgumu, kas 2006.gada 21.oktobrī noslēgts starp Z.D. un V.D. pilnvaroto personu E.L. kā izīrētāju no vienas puses un A.K. kā īrnieku no otras puses;
-	izlikt A.K. un J.K. no dzīvojamām telpām (adrese 1), Rīgā;
-	piedzīt solidāri no A.K. un J.K. par labu V.P. un Z.L. īres maksas parādu 263,40 Ls, kā arī nokavējuma procentus 7,27 Ls.
Prasītājas norādījušas, ka tiesvedības laikā A.K. iesniedzis 2006.gada 21.oktobra īres līguma kopiju, no kuras izriet, ka atbildētājam ir īrnieka tiesiskais statuss attiecībā uz dzīvokli (adrese 1), Rīgā.
Tomēr atbildētājs vairāk nekā trīs mēnešus nav veicis īres maksājumus un viņam izveidojies parāds 263,40 Ls.
A.K. brīdināts, ka parāda nesamaksāšanas gadījumā tiesā tiks celta prasība par īres līguma izbeigšanu un izlikšanu, taču parādsaistības arī pēc brīdinājuma saņemšanas nav nokārtotas. Līdz ar to ir pamats A.K. un viņa meitas J.K. izlikšanai, kā arī parāda un likumisko nokavējuma procentu solidārai piedziņai.
[5] Ar Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesas 2012.gada 13.septembra spriedumu prasība un pretprasība noraidītas.
Spriedums, kura motīviem pievienojusies apelācijas instances tiesa, pamatots ar šādiem argumentiem.
[5.1] Konkrētajā gadījumā izšķirams jautājums, vai Z.L. un V.P. ir tiesīgas prasīt īres līguma saistību izpildi no A.K., neskatoties uz to, ka viņu īpašuma tiesības nav reģistrētas zemesgrāmatā.
Tiesību doktrīnā norādīts, ka līdz īpašuma tiesību nostiprināšanai zemesgrāmatā īpašniekam nav nekādu tiesību pret trešajām personām, tajā skaitā nav tiesības saņemt īres maksu no dzīvojamo telpu īrniekiem vai pieprasīt citu saistību izpildi, kas izriet no dzīvojamās telpas īres līguma (sk. Krauze R. Par dzīvojamo telpu īri. Likums ar komentāriem. Rīga, TNA, 2006., 38.lpp.).
Iepriekš minētais viedoklis uzskatāms par pareizu un tas atbilst arī Civillikuma 994.panta otrajai daļā noteiktajam.
Tajā pašā laikā Rīgas Domes Juridiskā pārvalde  2011.gada 14.oktobra vēstulē, sniedzot A.K. atbildi, atsaukusies uz Civillikuma 705. un 1477.pantu un norādījusi, ka mantinieks, kurš pieņēmis mantojumu, bet nav ierakstījis savas īpašuma tiesības zemesgrāmatā, ir tiesīgs ievākt no īrnieka augļus.
Šāds secinājums ir nepareizs.
Atbilstoši Civillikuma 1477.panta otrajai daļai lietu tiesības, kas pastāv uz likuma pamata, ir spēkā arī bez ierakstīšanas zemesgrāmatā. Īpašuma tiesības uz likuma pamata rodas ar mantojuma atklāšanos un pieņemšanu. Tomēr, kā norādīts tiesību doktrīnā, lai varētu šīs tiesības izlietot, vēlama to tiesību fiksācija zemesgrāmatā (sk. Grūtups A., Kalniņš E. Civillikuma komentāri. Trešā daļa. Lietu tiesības. Īpašums. Rīga, TNA, 2002, 122.lpp.).
Likums „Par dzīvojamo telpu īri” satur speciālu regulējumu jautājumā par īri un nomu, kā arī tas ir vērsts uz īrnieku interešu aizsardzību.
Prasītāju atsauce uz likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 4.panta pirmo daļu, kura nosaka, ka par izīrētāju var būt jebkura fiziskā vai juridiskā persona, kas ir dzīvokļa vai dzīvojamās mājas īpašnieks, konkrētajā gadījumā nevar būt par pamatu prasības apmierināšanai. Strīda izšķiršanā piemērojams likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 5.pants, atbilstoši kuram vienīgi jaunai īpašnieks ir tiesīgs kā izīrētājs prasīt īres līguma saistību izpildi no īrnieka.
Līdz ar to prasība noraidāma.
[5.2] Ņemot vērā, ka Z.L. un V.P. netiek uzskatītas par īpašniecēm likuma ,,Par dzīvojamo telpu īri” 5.panta izpratnē, viņām nevar uzlikt par pienākumu atzīt A.K. beztermiņa īres tiesības un pašlaik nav saistošs 2006.gada 21.oktobra īres līgums.
[6] Apelācijas instances tiesa 2013.gada 27.marta spriedumā, noraidot prasību un pretprasību analogi kā pirmās instances tiesa, norādījusi tālāk minēto.
[6.1] Saskaņā ar Civillikuma 993.pantu nodošana vien vēl nenodibina nekustamā īpašuma ieguvējam īpašuma tiesību: to iegūst tikai ar iegūšanas tiesiskā pamata un par to izgatavotā akta ierakstīšanu zemesgrāmatā. Zemesgrāmatā jāieraksta ne vien katrs nekustamā īpašuma atsavinājums, bet arī vispār katra tā īpašnieka maiņa.
Savukārt atbilstoši Civillikuma 994.pantam par nekustamā īpašuma īpašnieku atzīstams tikai tas, kas par tādu ierakstīts zemesgrāmatā. Līdz ierakstīšanai zemesgrāmatā nekustamā īpašuma ieguvējam pret trešajām personām nav nekādu tiesību: viņš nevar izlietot nevienu no priekšrocībām, kas saistītas ar īpašumu, un viņam jāatzīst par spēkā esošu visa uz šo nekustamo īpašumu attiecošās tās personas darbība, kura pēc zemesgrāmatām apzīmēta par šā īpašuma īpašnieku.
Konkrētajā gadījumā Z.L. un V.P. savas īpašuma tiesības uz nekustamo īpašumu (adrese), Rīgā, zemesgrāmatā nav nostiprinājušas. Līdz ar to prasītājas nav uzskatāmas par nekustamā īpašuma īpašniecēm un, ievērojot likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 5.pata jēgu un būtību, prasību cēlušas nepamatoti.
[6.2] Pamatoti ir pirmās instances tiesas secinājumi, ka, konkrētajā gadījumā, noraidot prasību, nav iemesla pretprasības apmierināšanai.
[7] Par apelācijas instances tiesas spriedumu daļā, ar kuru noraidīta prasība, prasītājas iesniegušas kasācijas sūdzību, kurā, atsaucoties uz materiālo tiesību normu nepareizu piemērošanu, kā arī procesuālo tiesību normu pārkāpumiem, lūgušas spriedumu atcelt un lietu nodot jaunai izskatīšanai. Spriedums daļā, ar kuru noraidīta pretprasība, kā nepārsūdzēts, stājies likumīgā spēkā.
Kasācijas sūdzībā norādīti šādi motīvi.
[7.1] Tiesa, izskatot lietu, nav ievērojusi Civilprocesa likuma 189.panta trešajā daļā, 193.panta piektajā daļā, 426.panta pirmajā daļā un 432.panta piektajā daļā noteikto.
Apelācijas instances tiesas uzdevums bija iepazīties ar visiem apelācijas sūdzības argumentiem un dot tiem savu vērtējumu.
Konkrētajā gadījumā tiesa sniegusi viedokli tikai par atsevišķiem sūdzības apsvērumiem.
[7.2] Likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 5.pants, uz kuru atsaukusies Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesa un arī Rīgas apgabaltiesa kā apelācijas instance, neregulē īpašnieka saistību un tiesību pāreju.
Nosacījums, ka jaunajam īpašniekam ir saistoši iepriekšējā īpašnieka noslēgtie dzīvojamās telpas īres līgumi, iekļauts likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 8.pantā.
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija, spriedumā neizlabojot šo pirmās instances tiesas pieļauto kļūdu, radījusi šaubas, vai, izskatot lietu, tā ir iedziļinājusies strīda būtībā un izvērtējusi zemākas instances tiesas sprieduma likumību un pamatotību.
[7.3] Tiesa spriedumā atsaukusies uz Civillikuma 993. un 994.pantu, kaut arī tās konkrētajā gadījumā uzskatāmas par vispārējām tiesību normām.
Īpašuma tiesību pāreju mantošanas ceļā regulē Civillikuma 701., 702. un 1034.pants.
Komentējot Civillikuma 702.pantu kontekstā ar 1034.pantu, tiesību doktrīnā norādīts, ka mantojuma pieņemšanai ir atpakaļejošs spēks uz mantojuma atklāšanās momentu, pieņemtais mantojums tiek atzīts par mantiniekam piederošu no mantojuma atklāšanās laika. Ar to tiek nodrošināta īpašuma tiesību nepārtrauktība. Tādējādi īpašuma tiesības nav ierobežotas laika ziņā. Tās pastāv, kamēr eksistē lieta, kura ir īpašuma tiesību objekts.
Līdz ar to nevar atzīt par pareizu tiesas viedokli, ka par mantošanas ceļā iegūta nekustamā īpašuma īpašnieku atzīstams tikai tas, kas par tādu ierakstīts zemesgrāmatā.
[7.4] Tiesa nepareizi interpretējusi Zemesgrāmatu likuma 45.pantu.
Zemesgrāmatas nodalījumā, kurā ir ierakstīts nekustamais īpašums (adrese), Rīgā, ierakstīta atzīme par prasītāju apstiprināšanu mantojuma tiesībās. Līdz ar to nevar apgalvot, ka zemesgrāmatā nav ierakstītas ziņas, kas apliecinātu prasītāju īpašuma tiesības uz nekustamo īpašumu.
[7.5] Gan pirmās, gan apelācijas instances tiesa, izskatot lietu, ņēmušas vērā R. Krauzes komentārus likuma ,,Par dzīvojamo telpu īri” 8.pantam, kuros norādīts, ka līdz īpašuma tiesību nostiprināšanai zemesgrāmatā īpašniekam, kas māju (dzīvokli) ieguvis darījuma rezultātā, nav nekādu tiesību pret trešajām personām.
Tomēr jāatzīmē, ka, pirmkārt, šāds viedoklis izteikts, neanalizējot situāciju, kad nekustamā īpašuma jaunais ieguvējs pie īpašuma ticis mantojuma ceļā.
Otrkārt, nav iemesla viena autora viedokli saistībā ar likuma ,,Par dzīvojamo telpu īri” 8.panta piemērošanu uzskatīt par vienīgo pareizo, kurš būtu obligāti ņemams vērā.
[7.6] Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona tiesa atsaukusies uz tiesību doktrīnā nepilnīgi izteiktiem viedokļiem saistībā ar Civillikuma 1477.panta otro daļu, kurus savā spriedumā iekļāvusi arī Rīgas apgabaltiesa.
Pirmās instances tiesas spriedumā norādīts, ka atbilstoši Civillikuma 1477.panta otrajai daļai lietu tiesības, kas pastāv uz likuma pamata, ir spēkā arī bez ierakstīšanas zemesgrāmatā. Cita starpā, īpašuma tiesības uz likuma pamata rodas ar mantojuma atklāšanos un tā pieņemšanu. Tomēr, kā secina A. Grūtups un E.Kalniņš, lai varētu šīs tiesības izlietot, vēlama to fiksācija zemesgrāmatā.
Citētajā komentārā ir runa par gadījumiem, kad pircējs, pērkot nekustamo īpašumu, savu tiesību aizsardzības nolūkā vēlas, lai pārdevēja īpašuma tiesības būtu nostiprinātas zemesgrāmatā.
Taču konkrētajā gadījumā prasītājas neveic tāda rakstura darbības ar nekustamo īpašumu, lai atbildētājiem rastos nepieciešamība attiecīgajā zemesgrāmatas nodalījumā veikt savu tiesību nostiprinājumus.
[7.7] Norādot, ka likums ,,Par dzīvojamo telpu īri” vērsts uz īrnieka interešu aizsardzību, tiesas šā likuma 1.pantu iztulkojušas nepareizi.
No likuma ,,Par dzīvojamo telpu īri” redzams, ka tas regulē dzīvojamo telpu izīrēšanas nosacījumus neatkarīgi no tā, kura īpašumā šīs telpas ir, kā arī tiesiskās attiecības, kas veidojas starp izīrētāju un īrnieku, nosakot viņu tiesības un pienākumus, reglamentējot dzīvojamās telpas īres līguma noslēgšanas, grozīšanas un izbeigšanas kārtību.
[8] Paskaidrojumi saistībā ar kasācijas sūdzību lietā nav iesniegti.
Motīvu daļa
[9] Pārbaudījis sprieduma likumību attiecībā uz personu, kas to pārsūdzējusi, un attiecībā uz argumentiem, kas minēti kasācijas sūdzībā, kā to nosaka Civilprocesa likuma 473.panta pirmā daļa, Civillietu departaments atzīst, ka pārsūdzētais spriedums ir atceļams un lieta nododama jaunai izskatīšanai apelācijas instances tiesā.
[10] Civillietu departaments piekrīt kasācijas sūdzības iesniedzējām, ka apelācijas instances tiesa, konstatējot, ka prasītājām nepastāv prasījuma tiesības, nav piemērojusi tās materiālo tiesību normas, kuras vajadzēja piemērot, savukārt piemērotās normas iztulkojusi nepareizi.
Atbilstoši likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 8. pantam, ja dzīvojamā māja vai dzīvoklis pāriet citas juridiskās vai fiziskās personas īpašumā, jaunajam īpašniekam ir saistoši iepriekšējā īpašnieka noslēgtie dzīvojamās telpas īres līgumi. Līgumus var grozīt tikai šajā likumā noteiktajā kārtībā.
Ar minēto normu tiek atzīts, ka dzīvojamās telpas īres līgums paliek spēkā pilnā apjomā attiecībā uz dzīvojamās mājas vai dzīvokļa jauno īpašnieku.
Īres līgums nodibina saistību tiesiskās attiecības. Civiltiesiska saistība ir vērsta uz juridiska pienākuma radīšanu un tātad jau sākotnēji ietver iespēju panākt tās izpildi ar juridiskiem piespiedu līdzekļiem, arī ar tiesas palīdzību.
No tā izriet, ka jaunam īpašniekam no īres līguma rodas ne tikai pienākumi pret īrnieku, bet arī tiesības, tostarp prasījuma tiesības Civilprocesa likuma 1.panta izpratnē.
Konkrētajā gadījumā Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija atzinusi, ka prasītājas, nebūdamas nekustamā īpašuma (adrese 1), Rīgā, īpašnieces Civillikuma 994.panta izpratnē, prasību cēlušas nepamatoti, jo atbilstoši likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 5.panta jēgai, būtībai un saturam šādu prasību var celt tikai nekustamā īpašuma īpašnieks.
Pretēji spriedumā apgalvotajam īpašuma tiesību nostiprināšana zemesgrāmatā, kā uzskata Civillietu departaments, nav vienīgais juridiskais fakts, ar kuru saistāma izīrētāja tiesību un pienākumu pāreja no iepriekšējā īpašnieka uz citu tiesību subjektu.
Saskaņā ar Civillikuma 1034.pantu ar īpašnieka nāvi īpašuma tiesība pāriet uz viņa mantiniekiem.
Atbilstoši Civillikuma 388.pantam mantotspējai jāpastāv mantojuma atklāšanās dienā (655.pants) un jāturpinās līdz mantojuma pieņemšanai (687.pants). Ja mantinieks mantojumu pieņem, mantojums pāriet viņa īpašumā jau ar mantojuma atstājēja nāvi. Mantojuma pieņemšanai ir atpakaļejošs spēks uz mantojuma atklāšanās momentu: pieņemtais mantojums tiek atzīts par mantiniekam piederošu no mantojuma atklāšanās laika.
Civillikuma 702.panta pirmā daļa noteic, ka uz atsevišķām pie mantojuma piederīgām ķermeniskām lietām mantinieks iegūst tās pašas lietu tiesības, kas bijušas mantojuma atstājējam. Tāpat viņš iegūst mantojuma atstājējam piederējušās lietu tiesības uz svešām lietām, izņemot personālservitūtus. Ar to tiek nodrošināta īpašuma tiesību nepārtrauktība (sk. A. Grūtups, E. Kalniņš. Civillikuma komentāri. Trešā daļa. Lietu tiesības. Īpašums. Otrais papildinātais izdevums. Rīga: Tiesu namu aģentūra, 2002., 170.lpp.; Z. Gencs. Mantojumu kārtošana, R.: Mans īpašums, 1996., 34.lpp.; Z. Gencs. Civillikuma komentāri. Otrā daļa. Mantojuma tiesības (655.-840.pants). - Rīga: Tiesu namu aģentūra, 2012, 145., 148.lpp.).
Civillikuma 1477.pants noteic, ka korroborācija nepieciešama tajos gadījumos, kad ar darījumu iegūst lietu tiesības uz nekustamo īpašumu (pirmā daļa). Lietu tiesības, kas pastāv uz likuma pamata, ir spēkā arī bez ierakstīšanas zemesgrāmatās (otrā daļa).
No iepriekš minēto tiesību normu sistemātiska tulkojuma izriet, ka, konstatējot īpašuma tiesības esamību personai, būtiska nozīme ir tam, kādā ceļā nekustamais īpašums ir iegūts, proti, vai tas ir mantots, vai arī par tā iegūšanu ir noslēgts darījums vai izdots administratīvais akts. Pirmajā gadījumā persona iegūst īpašuma tiesības uz nekustamo īpašumu jau ar mantojuma atklāšanos (pie nosacījuma, ka mantinieks pieņēmis mantojumu likumā noteiktajā kārtībā), bet otrajā – ar ieguvēja un tā iegūšanas pamata ierakstīšanu zemesgrāmatā.
Nav strīda, ka no publiskās ticamības viedokļa lielāka skaidrība jautājumā par to, kurš ir nekustamā īpašuma īpašnieks, būtu tad, ja mantinieku iegūtās tiesības būtu ierakstītas zemesgrāmatā. Taču tas nav iemesls, lai mantiniekus, kuri ir pieņēmuši mantojumu likumā noteiktajā kārtībā, bet nav nostiprinājuši iegūtās tiesības zemesgrāmatā, neatzītu par nekustamā īpašuma īpašniekiem likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 5. panta izpratnē.
Tā kā mantinieks iegūst īpašuma tiesības ar mantojuma atklāšanas momentu, tad no tā brīža uz viņu pāriet arī bijušā īpašnieka kā izīrētāja tiesības un pienākumi, proti, ne tikai pienākums izīrēt īrniekam attiecīgo dzīvokli, bet arī saņemt par to no viņa samaksu un vērsties tiesā ar prasījumiem, ja īrnieks īres līgumā pielīgtās saistības pildījis nepienācīgi.
Konkrētajā gadījumā zemākās instances tiesa nodibinājusi, un strīds par to nepastāv, ka nekustamais īpašums (adrese), Rīgā, piederējis Z.D. un V.D. Saskaņā ar 2008.gada 25.novembrī un 2008.decembrī abām prasītājam izsniegtajām mantojuma apliecībām V.P. un Z.L. ir apstiprinātas mantojuma tiesībās uz bijušo nekustamā īpašuma īpašnieču mantojumu. Tādējādi prasītājas mantojumu pieņēmušas likumā noteiktajā kārtībā un līdz ar to ir uzskatāmas par nekustamā īpašuma īpašniecēm jau no mantojuma atklāšanas momenta.
Šādos apstākļos tiesai nebija pamata atzīt, ka V.P. un Z.L. nepastāv prasījuma tiesības, liedzot prasītājam tiesības uz tiesas aizsardzību sakarā ar prasībā izvirzītajiem prasījumiem.
Konstatētie trūkumi materiālo tiesību normu piemērošanā, kā uzskata Civillietu departaments, noveduši pie nepareiza sprieduma pieņemšanas, tādēļ tas ir atceļams, nododot lietu jaunai izskatīšanai, neanalizējot pārējos kasācijas sūdzības argumentus.
[11] Atceļot spriedumu, Z.L. un V.P. pilnvarotā pārstāvja I.P. iemaksātā drošības nauda 284,57 EUR saskaņā ar Civilprocesa likuma 458.panta otro daļu I.P. tiek atmaksāta.
Rezolutīvā daļa
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 474.panta 2.punktu, Civillietu departaments
nosprieda
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2013.gada 27.marta spriedumu atcelt un lietu nodot jaunai izskatīšanai apelācijas instances tiesā.
Atmaksāt I.P. drošības naudu 284,57 euro.
Spriedums nav pārsūdzams.

Tiesību aktu rādītājs 
Civillikuma 388.pants
655.pants
687.pants
702.panta pirmā daļa
994.pants
1034.pants
1477.pants

Likuma „Par dzīvojamo telpu īri” 5. pants
8. pants

Civilprocesa likuma 1.pants
458.panta otrā daļa
473.panta pirmā daļa
474.panta 2.punkts