Virsraksts: Par Eiropas Savienības direktīvu piemērojamību
Tēze Nr.1: Attiecībā uz strīdu starp privātpersonām direktīva pati par sevi nevar radīt pienākumu attiecībā uz privātpersonām, un līdz ar to uz to nevar atsaukties, vēršoties pret privātpersonām.
Visos gadījumos, kad direktīvas noteikumi pēc to satura ir bez nosacījumiem un pietiekami precīzi, privātpersonām ir tiesības uz tiem atsaukties valsts tiesās prasībās pret valsti, ja tā nav transponējusi direktīvu noteiktajā termiņā valsts tiesībās vai arī ja tā ir veikusi nepareizu transpozīciju, kas tādējādi izslēdz direktīvas piemērošanu horizontālajās attiecībās.
Tēze Nr.2: Nacionālo tiesu pienākums ir interpretēt nacionālās tiesības atbilstoši direktīvām, taču kā tas izriet no Eiropas Savienības Tiesas judikatūras, valsts tiesai, kurai ir jāiztiesā prāva tikai starp privātpersonām, līdzko tai ir jāpiemēro valsts tiesību normas, kas ir pieņemtas, lai transponētu pienākumus, ko paredz direktīva, ir jāņem vērā valsts tiesību normu kopums un tas ir jāinterpretē, cik vien iespējams, direktīvas teksta un mērķa kontekstā, lai nonāktu pie risinājuma, kas atbilst direktīvas mērķim. No minētās atziņas izriet, ka nacionālo tiesību normu interpretācija atbilstoši direktīvas mērķim ir veicama, ja direktīvas pārņemšana valsts tiesībās nav notikusi atbilstoši direktīvā izvirzītajam mērķim.
Tēze Nr.3: Valsts tiesas pienākuma ņemt vērā direktīvas saturu, interpretējot attiecīgās valsts tiesību normas, robežas nosaka vispārējie tiesību principi, īpaši tiesiskās drošības princips un atpakaļejoša spēka aizlieguma princips, un minētais pienākums nevar būt pamats valsts tiesību contra legem interpretācijai.

Latvijas Republikas Augstākās tiesas
Civillietu departamenta
2011. gada 20.aprīļa
SPRIEDUMS
Lietā Nr. C04292106
SKC-175/2011

Latvijas Republikas Augstākās tiesas Senāts šādā sastāvā:
tiesas sēdes priekšsēdētājs senators referents V. Jonikāns
senatore S. Lodziņa senatore E. Vernuša,
piedaloties prasītājas pārstāvei zvērinātai advokātei Inetai Kroderei - Imšai un atbildētājas pārstāvei Ņ.D.,
atklātā tiesas sēdē izskatīja civillietu sakarā ar SIA „Sara Lee Baltic" pilnvarotās personas Latvijas Republikas patentpilnvarotās Ņ.D. kasācijas sūdzību par Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2009.gada 12.novembra spriedumu „Societe des Produits Nestle S.A" prasībā pret SIA "Sara Lee Baltic" par preču zīmju nelikumīgas izmantošanas pārtraukšanu, sankcijām par preču zīmju pārkāpumu un negodīgas konkurences aizliegumu.
Aprakstošā daļa
	[1] „Societe des Produits Nestle S.A" ir reģistrēta Eiropas Kopienas telpiskā preču zīme Nr.002801702, uz kuras attēlota „Sarkanā krūze", ir reģistrēta uz precēm 30.preču klasē, tai skaitā: kafiju, kafijas ekstrakti, kafijas bāzes produkti, kafijas aizvietotāji, kafijas aizvietotāju ekstrakti, un kopš 2004.gada 1.maija bauda tiesisko aizsardzību Latvijā. „Sarkanā krūze" attēlota arī starptautiski reģistrētā grafiskā preču zīmē Nr. IR 793933, kas
uz Latviju attiecināta no 2002.gada 21.novembra, un telpiskā preču zīmē Nr. IR 796607, kas uz Latviju attiecināta no 2003.gada 9.janvāra.
„Societe des Produits Nestie S.A" pieder arī preču zīmes „Nescafe Classic", „The red Mug on a bed of coffee beans" IR Nr.633089 un „The red Mug on a bed of coffee beans" IR Nr.726641.
[2] „Societe des Produits Nestie S.A" pārstāve 2006.gada 2.maijā cēlusi tiesā prasību pret SIA "Sara Lee Baltic", to vairākkārt papildinot un grozot, kurā, pamatojoties uz likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 4.panta sestās daļas 2.punktu, septīto, astoto un devīto daļu, 23.pantu, 27.panta pirmo daļu, 28.pantu (redakcijā līdz 2006.gada 29.aprīlim), 28.1pantu, Konkurences likuma 18.panta otro daļu un trešās daļas 2.punktu, Reklāmas likuma 4.panta otrās daļas 6., 7.punktu, kā arī 8.panta pirmo daļu, Civillikuma 2391.pantu, lūgusi:
-	pārtraukt un aizliegt prettiesisku prasītājai piederošo Eiropas Kopienas telpiskās preču zīmes Nr.002801702, starptautiski reģistrētās grafiskās preču zīmes Nr. IR 793933 un telpiskās preču zīmes Nr. IR 796607 izmantošanu;
-	aizliegt atbildētājai izmantot preču marķēšanai, kā arī aizliegt izgatavot, pārdot, piedāvāt ražošanai, reklamēt, eksportēt preces, kā arī veikt jebkādas citas darbības ar apzīmējumiem, kas ir maldinoši līdzīgi prasītājam piederošajai telpiskajai preču zīmei;
-	par atbildētājas līdzekļiem iznīcināt pārkāpuma preces - loterijai "Atver acis siltiem skatieniem!" pasūtītās krūzes;
-	piedzīt no atbildētājas kompensāciju Ls 26 716,44 apmērā par prasītājas preču zīmes nelikumīgu izmantošanu kā maksājumu summu, kuru prasītāja varētu saņemt par preču zīmes izmantošanas tiesību nodošanu atbildētājai, t.i. 6% apmērā no kafijas "Merrild Medium Roasted" un "Merrild In-Cup" apgrozījuma Latvijā laika posmā no 2006.gada 6.marta līdz 2006.gada 2.jūnijam;
-	piedzīt no atbildētājas tiesāšanās izdevumus, tai skaitā lietas vešanas izdevumus un pārstāvja honorāru.
Prasībā un tās papildinājumos norādīts:
[2.1] jau kopš 1996.gada „Societe des Produits Nestle S.A" Latvijā aktīvi piedāvā un reklamē savus produktus, tostarp arī „Nescafe Classic". Reklāmas kampaņās izmanto apzīmējumu „Sarkanā krūze".
„Nescafe Classic" kopā ar „Sarkano krūzi" tiek izmantota Šveices augstākās kvalitātes pārtikas - Swiss Quality Foods „Šķīstošā kafija granulās" iepakojumam, un šis produkts tiek tirgots visā pasaulē, arī Latvijā.
Pateicoties prasītājas ieguldījumam produktu reklamēšanā, tirdzniecībā un pārdošanā, gan preču zīme, gan arī preces iepakojums ir plaši pazīstami un zināmi patērētājiem visā pasaulē;
[2.2]	2006.gada 6.februārī „Societe des Produits Nestle S.A" Latvijā uzsāka plašu reklāmas kampaņu ar saukli: „Saņem „Nescafe" sarkano krūzi, nopērkot 500g „Nescafe Classic"".
Arī Latvijas televīzijas kanālos bija redzama reklāma: „Nescafe Classic - lieliska garša, lieliskas krūzītes!".
Mēnesi vēlāk 2006.gada 6.martā SIA "Sara Lee Baltic" uzsāka līdzīgu reklāmas kampaņu „Atver acis siltiem skatieniem!", reklamējot R&G kafiju Latvijā. Reklāmā norādīts: „Pērciet Merrild, nosūtiet SMS un saņemiet vienu sarkano krūzi ar jautriem zīmējumiem";
[2.3]	atbildētāja izmantoja sarkano krūzi kā balvu un savā reklāmas kampaņā veica darbības, kas bija gandrīz identiskas prasītājas jau iepriekš uzsāktajai reklāmas kampaņai, turklāt atbildētājas izmantotā sarkanā krūze gan pēc sava kopējā iespaida, gan formas un krāsas ir sajaucami līdzīga ar „Societe des Produits Nestle S.A" piederošo preču zīmi Nr.002801702, bet reklāmas akcijas veids saskan ar prasītājas reklāmas akciju.
Atbildētāja apzināti savā reklāmas kampaņā sarkano krūzi veidojusi tā, lai radītu patērētāja apziņā iespaidu, ka tā ir Latvijā plaši pazīstamā un „Societe des Produits Nestle S.A" reklāmas kampaņās jau ilgstoši izmantotā „Nescafe Classic" „Sarkanā krūze", un šāda atbildētājas rīcība liecina par negodprātīgu nolūku. Uz atbildētājas piedāvātajām krūzītēm bija arī zīmējumi, taču dominējošais elements bija pati sarkanā krūze.
Atbildētāja ir pārkāpusi reģistrētu preču zīmju īpašnieka tiesības, kā arī maldinājusi patērētājus;
[2.4]	2006.gada 7.martā prasītāja nosūtījusi atbildētājai brīdinājuma vēstuli ar lūgumu pārtraukt reklāmas kampaņu ar sarkano krūzi, kā arī brīdinājusi par prasības celšanu tiesā, taču atbildētāja reklāmas kampaņu ar sarkano krūzi nav pārtraukusi.
Apzināti veidojot identisku reklāmas akciju, kur kā dāvana tiek piedāvāta ar prasītājai piederošo telpisko preču zīmi sajaucams zīmējums, atbildētāja ir pieļāvusi negodīgu konkurenci, jo tā ne tikai izmantojusi prasītājas plaši pazīstamās telpiskās preču zīmes popularitāti un iegūto patērētāju uzticību, bet arī atdarinājusi prasītājas mārketinga pasākumus;
[2.5]	prasītājai piederošā telpiskā preču zīme bija reģistrēta un plaši pazīstama, un tāpēc atbildētājai par to bija jāzina, jo īpaši tāpēc, ka arī atbildētāja darbojas kafijas izplatīšanas tirgū. Fakts, ka atbildētāja arī pēc brīdinājuma nav pārtraukusi sajaucami līdzīgā apzīmējuma izmantošanu, pastiprina viņas vainas pakāpi šajā nodarījumā.
Nelikumīgi izmantotās preču zīmes prasītāja vienmēr izmanto kopā ar plaši pazīstamo vārdisko preču zīmi „Nescafe", bet sarkanā krūze asociējas tieši ar šo preču zīmi un prasītāju - kafijas ražotāju „Societe des Produits Nestle S.A". „Sarkanā krūze" ir viens no ievērojamākajiem prasītājas preču pārdošanas simboliem aiz vārdiskās preču zīmes „Nescafe" attiecībā uz kafiju. „Sarkanā krūze" atrodas gandrīz uz visiem prasītāja preču iepakojumiem, kas tiek pārdoti visā pasaulē. Savukārt preču zīme „Nescafe" ir plaši pazīstama visā pasaulē un ir uzskatāma par 15.vērtīgāko un populārāko preču zīmi visā pasaulē, bet sektorā- bezalkoholiskie dzērieni - ieņem otro vietu pasaulē. Vārdiskā plaši pazīstamā preču zīme „Nescafe" ir radījusi augstu patērētāju uzticību šai zīmei.
Atbildētāja ir nelikumīgi izmantojusi sajaucami līdzīgu sarkano krūzi un imitējusi sajaucami līdzīgu reklāmas kampaņu savas preces - kafijas popularizēšanai un preču noieta veicināšanai, kas palielināja patērētāju maldināšanas iespēju par preces izcelsmi. Līdz ar to ir nodarījusi kaitējumu prasītājas preču zīmes "Sarkanā krūze" reputācijai, kas ir pretēji godīgas konkurences praksei;
[2.6]	attiecībā uz kompensācijas veidu un kompensācijas aprēķināšanai nepieciešamās informācijas iegūšanu, piemērojams Eiropas Kopienas tiesībās pastāvošais direktīvu netiešās piemērojamības princips, un saskaņā ar to nacionālās tiesības ir jāinterpretē atbilstoši direktīvām.
No atbildētājas piedzenama kompensācija, ko sastāda prasītājai nodarītie zaudējumi un atbildētājas negodīgi iegūtā peļņa, kas gūta, veicot savas preces popularizēšanas akciju, nelikumīgi izmantojot sajaucami līdzīgu apzīmējumu prasītājas preču zīmei. Ņemot vērā, ka atbildētāja sajaucami līdzīgo apzīmējumu izmantojusi nevis uz paša produkta, bet gan produkta reklāmas kampaņā, piedāvājot prasītājas telpiskajai preču zīmei sajaucami līdzīgu priekšmetu kā balvu, ir grūti noteikt un pierādīt prasītājai faktiski nodarītā kaitējuma apmēru.
Līdz ar to konkrētajā gadījumā kompensācijas apmērs nosakāms, ņemot vērā maksājumu summu, kuru prasītāja varētu saņemt, ja atbildētāja būtu prasījusi atļauju (licenci) izmantot sajaucami līdzīgo apzīmējumu savā komercdarbībā. Licences maksa par iepriekš ar preču zīmes īpašnieku saskaņotu un akceptētu preču zīmes izmantošanu kafijas nozarē ir 6% no licences ņēmēja gūtās peļņas.
Šajā gadījumā - no atbildētājas piedzenamās atlīdzības apmērs ir 6% no tās gūtās peļņas par reklamēto kafiju "Merrild Medium Roasted" un "Merrild In-Cup" laika posmā no 2006.gada 6.marta līdz 2006.gada 2.jūnijam.
[3]	Ar Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2008.gada 28.maija spriedumu prasība apmierināta.
[4]	Izskatot lietu apelācijas kārtībā, Augstākās tiesas Civillietu tiesu palāta ar 2009.gada 12.novembra spriedumu prasību apmierinājusi.
Tiesa aizliegusi SIA „Sara Lee Baltic" izmantot „Societe des Produits Nestle S.A" piederošo Eiropas Kopienas grafisko preču zīmi Nr. 002801702 „Sarkanā krūze", grafisko preču zīmi IR 793933, telpisko preču zīmi IR 796607 un piedzinusi no SIA „Sara Lee Baltic" par labu „Societe des Produits Nestle S.A" kompensāciju Ls 26716,44, valsts nodevu Ls 120 un izdevumus par juridiskās palīdzības sniegšanu Ls 1335,8. Tiesa uzlikusi par pienākumu SIA „Sara Lee Baltic" viena mēneša laikā no sprieduma spēkā stāšanās dienas iznīcināt loterijai „Atver acis siltiem skatieniem" pasūtītās krūzītes. No SIA „Sara Lee Baltic" valsts labā tiesa piedzinusi tiesas izdevumus Ls 459,12.
Tiesa spriedumu pamatojusi ar šādiem argumentiem.
[4.1] Atbildētāja nav apstrīdējusi prasības pieteikumā norādīto, ka preču zīme „Sarkanā krūze" vienmēr bijusi prasītājas viens no ievērojamākajiem preču pārdošanas simboliem aiz vārdiskās preču zīmes „Nescafe", kas pasaulē ir atzīta par 15.populārāko preču zīmi, bet savā sektorā - bezalkoholiskie dzērieni- ieņem 2.vietu pasaulē.
Preču zīmes „Nescafe" koptēlā tajā attēlotā „Sarkanā krūze" ieņem ievērojamu vietu un ir spilgts asociatīvs elements šajā preču zīmē.
„Sarkanā krūze" atrodas uz lielākās daļas no prasītājas kafijas iepakojumiem, kas tiek pārdoti visā pasaulē, tajā skaitā, Latvijā.
Arī Latvijā „Societe des Produits Nestle S.A" jau ilgstoši savās reklāmas akcijās savu produktu popularizēšanai izmanto tai piederošo preču zīmi „Sarkanā krūze", par ko liecina arī 2006.gada 6.februārī uzsāktā reklāmas kampaņa, kuras tekstā ir norāde, ka balvā par „Societe des Produits Nestle S.A" produkta iegādāšanos tiks saņemta tieši prasītājai piederošajā preču zīmē attēlotā sarkanā krūze.
Gan Eiropas Kopienas telpisko preču zīmi, gan abas starptautiskās preču zīmes tiek izmantotas Šveices augstākās kvalitātes pārtikas - Swiss Quality Foods „Šķīstošā kafija granulās" iepakojumam. Šis produkts tiek tirgots visā pasaulē, un patērētājiem šīs preču zīmes ir pazīstamas gan no reklāmām televīzijā un presē, gan no vides reklāmām.
Prasītāja kopš 2000.gada regulāri veic plašas akcijas, piedāvājot preču zīmēm identiskas krūzes sarkanā krāsā kā balvu par nopirkto kafiju.
Šo popularitātes veicinošo darbību rezultātā prasītājas preču zīmes ieguvušas plašu atpazīstamību patērētāju vidū.
Norādītajos apstākļos atzīstams, ka preču zīme „Sarkanā krūze" saistībā ar vārdisko preču zīmi „Nescafe" kļuvusi par plaši pazīstamu preču zīmi Latvijā.
[4.2] Saskaņā ar 1998.gada 21.decembra Pirmo Direktīvu (89/104/EEC) preču zīmes īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu lietot komercdarbībā jebkuru apzīmējumu, ja tās identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību, kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi.
Eiropas Kopienu tiesa Canon lietā ir interpretējusi iepriekš norādītās Direktīvas 5(1)(b) pantu, kas ir identisks likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 4.panta sestās daļas 2.punktam, un norādījusi, ka „..risks, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka kādas konkrētas preces vai pakalpojumi nāk no viena un tā paša ražotāja vai varētu būt no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem, ir sajaucamības iespēja" (lieta nr.C- 39/97 Canon Kubus-niki v.Metro-Goldwyn Mayer.Inc.29.).
Ja reģistrētai preču zīmei ir reputācija un tā ir plaši pazīstama, tad nav jāvērtē preču sajaucamā līdzība, nosakot preču zīmes izņēmuma tiesību pārkāpumu, jo šo zīmju paplašinātā tiesiskās aizsardzības apjoma dēļ ir pietiekami konstatēt varbūtības pastāvēšanu, ka attiecīgais patērētājs uzskata, ka ir saikne starp reģistrēto plaši pazīstamo preču zīmi un trešās personas lietoto apzīmējumu un ka reģistrētās plaši pazīstamās preču zīmes nepamatota lietošana rada negodīgas priekšrocības vai kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.
Atbildētāja, kas ir prasītāja konkurenta pārstāvis kafijas tirgū, savas preces popularizēšanai un preču noieta veicināšanai, veikusi neilgi pirms tam prasītājas uzsāktajai līdzīgu, faktiski analogu kafijas reklāmas kampaņu, kurā kā būtisku reklāmas sastāvdaļu izmantojusi sarkanu krūzi, kas iepriekš norādītajos apstākļos pēc sava kopiespaida - formas un krāsas ziņā bija sajaucami līdzīga ar prasītājai piederošo Eiropas Kopienas preču zīmi Nr.002801702.
[4.3] Apmierinot prasītājas mantiskās prasības, gan attiecībā uz kompensācijas veidu, gan kompensācijas aprēķināšanai nepieciešamās informācijas iegūšanu, ir piemērojams Eiropas Kopienas tiesībās pastāvošais direktīvu netiešās piemērojamības princips, un saskaņā ar to nacionālās tiesības, kas pārkāpuma izdarīšanas brīdī regulēja attiecīgo jautājumu, ir jāinterpretē atbilstoši direktīvām.
Vadoties no likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.panta ceturtās daļas 2.un 3.punkta, 2004.gada 29.aprīļa Eiropas Parlamenta Direktīvas Nr. 2004/48/EK Par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 20.pantā definētajiem principiem, pēc kādiem ir aprēķināma preču zīmes īpašniekam atlīdzināmā kompensācija, un Eiropas Kopienas līguma 249.panta trešās daļas, konstatējams, ka Direktīvas ieviešana nacionālajās tiesībās nav notikusi atbilstoši noteiktajai kārtībai, un tādēļ to iespējams piemērot bez tālākas konkretizēšanas, bet nacionālo tiesu pienākums ir interpretēt nacionālās tiesības atbilstoši direktīvām.
Turklāt ar 2007.gada 8.februāra grozījumiem Direktīva Nr. 2004/48/EK ieviesta Latvijas nacionālajā likumdošanā, kur atbilstoši likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.1 panta pirmajai, otrajai un trešajai daļai, nosakot zaudējuma apmēru, var ņemt vērā tās personas negodīgi gūto peļņu, kura prettiesiski izmantojusi preču zīmi. Ja faktisko zaudējumu apmēru nevar noteikt, zaudējumu atlīdzības apmērs ir atbilstošs tai summai, kuru varētu saņemt preču zīmes īpašnieks par preču zīmes izmantošanas tiesību nodošanu licenciātam.
Ņemot vērā, ka atbildētāja sajaucami līdzīgo apzīmējumu izmantojusi nevis uz paša produkta, bet gan sava produkta reklāmas kampaņā, piedāvājot prasītājas telpiskajai preču zīmei sajaucami līdzīgu priekšmetu kā balvu, par pamatotu atzīstams prasītājas viedoklis, ka no atbildētājas ir piedzenama kompensācija, ko sastāda prasītājai nodarītie zaudējumi un atbildētājas negodīgi iegūtā peļņa, kas gūta, veicot šīs darbības.
Konkrētajā gadījumā par pamatotu atzīstams prasītājas viedoklis par mantiskā zaudējuma aprēķinu, ņemot par pamatu prasītājas noteiktu licences maksu par atļauju lietot preču zīmi „Sarkanā krūze", kas būtu bijusi 6% no licences ņēmēja gūtās peļņas.
Par „Merrild Medium roasted" un „Merrild In-Cup" kafijas apgrozījumu akcijas „Atver acis siltiem skatieniem!" laikā no 2006.gada 6.marta līdz 2006.gada 2.jūnijam neto apgrozījums sastādīja Ls 445 274,00. Tādējādi kompensācijas summa aprēķināma kā 6% no Ls 445 274,00, kas sastāda Ls 26 716,44. Ņemot vērā, ka reklāmas akcijas iedarbība saglabājas zināmu laiku arī pēc reklāmas akcijas beigām, kompensācija aprēķināma par laika posmu līdz 2006.gada 20.jūnijam.
[5] Kasācijas sūdzībā atbildētājas pārstāve, norādot uz materiālo un procesuālo tiesību normu pārkāpumiem, lūgusi apelācijas instances tiesas spriedumu atcelt.
Kasācijas sūdzība pamatota ar šādiem argumentiem.
[5.1]	Piemērojot likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 4.panta septīto daļu un atzīstot preču zīmi „Sarkanā krūze" par plaši pazīstamu Latvijā, tiesa ir pārkāpusi Civilprocesa likuma 8.pantu, jo dažus atbildētājas norādītos lietas faktiskos apstākļus nav novērtējusi, un Civilprocesa likuma 97.panta trešo daļu, jo, novērtējot pušu pierādījumus, tā faktiski ignorējusi atbildētājas pierādījumus, ka sarkanā krūze kā tāda jeb pati par sevi nevar tikt atzīta par aizsargājamu kā plaši pazīstama preču zīme. Atbildētāja pierādījusi, ka bez vārda „Nescafe" sarkanā krūze uzskatāma par parastu elementu, kuru bieži lieto arī citi uzņēmumi kafijas nozarē.
[5.2]	Tiesa ir pārkāpusi Civillikuma 3.pantu (katra civiltiesiska attiecībā apspriežama pēc likumiem, kas bijuši spēkā tad, kad šī attiecība radusies, pārgrozījusies vai izbeigusies) un Civilprocesa likuma 3.pantu (tiesvedību civillietā regulē civilprocesuālo tiesību normas, kas ir spēkā lietas izskatīšanas (..) laikā) un 5.panta sesto daļu (piemērojot tiesību normas, tiesa ņem vērā judikatūru).
Prasības pieteikuma iesniegšanas brīdī Latvijā bija spēkā likums „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 2004.gada redakcijā un attiecīgi pēc šā likuma redakcijas arī lieta bija jāizspriež. Neraugoties uz to, tiesa lietu izspriedusi, vadoties no likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.1panta redakcijā, kas stājās spēkā tikai 2007.gada 1.martā, motivējot savu nostāju ar Eiropas Kopienas direktīvu netiešās piemērojamības principa piemērošanu attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvu 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību, kuras noteikumi iestrādāti Latvijas likumā „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" tikai 2007.gadā.
Šajā sakarā tiesa ignorējusi atbildētājas paskaidrojumus par Eiropas Kopienas tiesas (ES tiesas) judikatūru un Eiropas Savienības speciālistu doktrīnas ieskatiem jautājumā par Eiropas direktīvu piemērošanu gadījumā, ja tās nav ieviestas „atbilstoši noteiktajai kārtībai". Tā Eiropas Kopienas tiesas spriedumā lietā C-91/92 Paola Faccini Dori vs Recreb Srl, atbildot uz Itālijas tiesas jautājumu, vai apstākļos, kad nacionālais likums nav pieņemts direktīvā noteiktajā laikā, patērētāji var iegūt tiesības, balstoties uz pašu direktīvu, ir norādījusi, ka pati direktīva nevar apveltīt privātpersonu ar pienākumiem un tādēļ uz to, kā tādu, nevar pamatoties pret jebkuru privātpersonu; (..) pasākumu, kas jāpieņem, lai iestrādātu direktīvu noteiktajā laikā, neesamības gadījumā, patērētāji tieši no pašas direktīvas nevar iegūt tiesības, lai anulētu līgumu ar tirgotāju vai lai nodrošinātu šādu tiesību realizēšanu nacionālajā tiesā.
Līdz ar to tiesai nebija pamata vadīties no direktīvas 2004/48/EK, jo, kā norādīts minētajā Eiropas Savienības tiesas spriedumā, direktīvām, atšķirībā no regulām, tikai atsevišķos gadījumos var būt tiešā piemērojamība, proti, ja ir ievēroti trīs nosacījumi:
-	valsts noteiktajā termiņā direktīvu nav vai ir neprecīzi pārņēmusi savā likumdošanā;
-	attiecīgajā strīdus situācijā direktīvas piemērojamās normas ir bezierunu un pietiekoši precīzas;
-	privātpersonas prasība ir vērsta pret valsti vai citu publisko tiesību subjektu.
[5.3] Nosakot kompensācijas apmēru, tiesa pārkāpusi Civilprocesa likuma 97.panta
trešo daļu un nav ievērojusi Civilprocesa likuma 193.panta piektās daļas prasības sprieduma motīvu daļā norādīt argumentus, ar kuriem noraidīti tie vai citi pierādījumi.
[5.3.1] Tiesa apmierinājusi prasītājas prasību noteikt licences maksu 6% apmērā no neto apgrozījuma, lai gan nedz prasītāja, nedz arī tiesa šādu maksas apmēru ar pierādījumiem vai argumentiem nav pamatojušas.
Turpretī atbildētāja ir iesniegusi pierādījumus, ka lietas izskatīšanas laikā licences maksa kafijas nozarē bija nevis 6 %, bet svārstījās no 0,1-1,8 %. Prasītāja 2005.gadā ir pievienojusies „Fairtrade" („godīga tirdzniecība") programmai, kas paredz noteikt licences maksu ne lielāku par 1,8 %.
[5.3.2] Tiesa kompensāciju aprēķinājusi par laika posmu no 2006.gada 6.marta līdz 2006.gada 20.jūnijam, pamatojot to ar prasītājas viedokli, ka atbildētājas reklāmas akcijas iedarbība saglabājas zināmu laiku arī pēc reklāmas akcijas beigām. Taču pierādījumi šādam prasītājas pieņēmumam nav iesniegti. Turpretī atbildētājas iesniegtajos zinātniskajos darbos „An Enterprise Approach to Maximizing Promotion Effectiveness" („Uzņēmumu pieeja veicināšanas pasākumu efektivitātes maksimizēšanā") un „The Three Faces of Consumer Promotions: Economic, Informative, and Affective"(„Patērētāju stimulēšanas trīs sejas: ekonomiskā, informatīvā un emocionālā") pierādīts, ka preču pārdošanas apjoms pieaug reklāmas/ veicināšanas akcijas laikā, bet uzreiz pēc tās beigām ir tāds, kāds bija pirms akcijas.
[6]	Senāta sēdē atbildētājas pārstāve kasācijas sūdzību uzturēja, lūdza atcelt apelācijas instances tiesas spriedumu. Viņa arī norādīja, ka atbildētājas organizētā akcija ir turpinājusies tikai 17 dienas.
Prasītājas pārstāve kasācijas sūdzību neatzina, lūdza to noraidīt, atstājot spēkā Civillietu tiesu palātas spriedumu.
Motīvu daļa
[7]	Pārbaudījis sprieduma likumību attiecībā uz personu, kas to pārsūdzējusi, un attiecībā uz argumentiem, kas minēti kasācijas sūdzībā, kā to nosaka Civilprocesa likuma 473.panta pirmā daļa, Senāts uzskata, ka apelācijas instances tiesas spriedums ir atceļams daļā par kompensācijas un tiesāšanās izdevumu piedziņu.
[8]	Attiecībā uz likuma "Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 4.panta septītās daļas piemērošanu un preču zīmes "Sarkanā krūze" pazīstamības pakāpes noteikšanu, kasācijas sūdzībā atbildētāja norādījusi uz tiesas pieļauto Civilprocesa likuma 8.panta un 97.panta trešās daļas pārkāpumu, saistot to ar tiesas atzinumu, ka preču zīme "Sarkanā krūze" ir plaši pazīstama Latvijā.
Minētos kasācijas sūdzības argumentus Senāts uzskata par nepamatotiem turpmāk norādīto apsvērumu dēļ.
[9]	Lietā nav strīda, ka prasītājai pieder Eiropas Kopienas grafiskā (telpiskā) preču zīme Nr. 002801702 „Sarkanā krūze", kas uz Latviju attiecināta no 2004.gada 1.maija. „Sarkanā krūze" attēlota starptautiski reģistrētā grafiskā preču zīmē Nr. IR 793933, kas uz Latviju attiecināta no 2002.gada 21.novembra, un telpiskā preču zīmē Nr. IR 796607, kas uz Latviju attiecināta no 2003.gada 9.janvāra. Preču zīmes reģistrētas uz precēm 30.preču klasē, tajā skaitā uz kafiju, kafijas ekstraktiem, kafijas bāzes produktiem, kafijas aizvietotāju ekstraktiem, kafijas aizvietotājiem.
Likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 4.panta sestās daļas 2.punktā noteikts, ka personai, uz kuras vārda preču zīme ir reģistrēta, ir izņēmuma tiesības aizliegt citām personām komercdarbībā izmantot jebkuru apzīmējumu, ja sakarā ar tā identiskumu vai līdzību preču zīmei un to preču vai pakalpojumu identiskumu vai līdzību, kuriem reģistrēta preču zīme un saistībā ar kuriem minēto apzīmējumu lieto, pastāv iespēja, ka attiecīgie patērētāji šo apzīmējumu sajauc ar preču zīmi vai uztver šo apzīmējumu kā tādu, kas saistīts ar preču zīmi.
Latvijā plaši pazīstamas preču zīmes (8.panta izpratnē) īpašniekam ir tiesības aizliegt komercdarbībā lietot jebkuru apzīmējumu, kurā sajaucami atveidota, imitēta, tulkota vai transliterēta plaši pazīstama preču zīme, saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski vai līdzīgi plaši pazīstamas preču zīmes precēm vai pakalpojumiem.
Latvijā plaši pazīstamas preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt komercdarbībā lietot apzīmējumu, kurā atveidota, imitēta, tulkota vai transliterēta plaši pazīstama preču zīme, arī saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi plaši pazīstamas preču zīmes precēm vai pakalpojumiem, bet ar nosacījumu, ka minētā apzīmējuma lietošanu patērētāji var uztvert kā norādi uz saistību starp šīm precēm vai pakalpojumiem un plaši pazīstamas preču zīmes īpašnieku un ka šāda lietošana var kaitēt plaši pazīstamas preču zīmes īpašnieka interesēm (likuma 4.panta septītā daļa).
[10]	Parīzes Savienības rūpnieciskā īpašuma aizsardzības asamblejas un WIPO Ģenerālā asamblejas 1999.gadā pieņemtās Kopīgās rekomendācijas par plaši pazīstamu zīmju aizsardzības noteikumiem satur ieteikumus, kā noteikt, vai preču zīme ir plaši pazīstama dalībvalstī. Šai sakarā vērtējamie faktori ir jebkuri apstākļi, no kuriem var secināt, vai zīme ir vai nav plaši pazīstama, bet it sevišķi:
-	zīmes atpazīstamības pakāpe attiecīgajā sabiedrības daļā;
-	zīmes jebkādas lietošanas ilgums, apjoms un ģeogrāfiskais areāls;
-	zīmes jebkādu veicināšanas pasākumu ilgums, apjoms un ģeogrāfiskais areāls;
-	zīmes reģistrāciju vai reģistrācijas pieteikumu pastāvēšanas ilgums un
ģeogrāfiskais areāls;
-	zīmes tiesību sekmīgas īstenošanas fakti;
-	vērtība, kāda saistīta ar šo zīmi.
Apelācijas instances tiesa, vērtējot prasītājai piederošās preču zīmes "Sarkanā krūze" (at)pazīstamību, pamatoti atsaukusies uz minētajiem ieteikumiem (kritērijiem) un konstatējusi, ka preču zīme "Sarkanā krūze" atrodas uz lielākās daļas no prasītājas kafijas iepakojumiem; gan Eiropas Kopienas telpiskā preču zīme, gan abas starptautiskās preču zīmes tiek izmantotas Šveices augstākās kvalitātes pārtikas - Swiss Quality Foods "Šķīstošā kafija granulās", kas tiek tirgots visā pasaulē, tās attēlojot uz iepakojuma. Prasītājai piederošās preču zīmes "Nescafe" koptēlā preču zīme "Sarkanā krūze" ieņem ievērojamu vietu un ir spilgts asociatīvs elements tajā, savukārt preču zīme "Nescafe" ir pasaulē atzīta par 15.populārāko preču zīmi, bet sektorā bezalkoholiskie dzērieni ieņem 2.vietu pasaulē. Prasītāja regulāri veic plašas akcijas, piedāvājot preču zīmēm identiskas krūzītes sarkanā krāsā kā balvu par nopirkto kafiju, kā rezultātā prasītājas preču zīmes ieguvušas plašu atpazīstamību patērētāju vidū.
Minētie tiesas secinājumi atbilst lietas materiālos esošajiem pierādījumiem.
[11] Sajaukšanas iespējas vērtējums "ir atkarīgs no daudziem elementiem un īpaši no preču zīmes atpazīstamības pakāpes tirgū, no asociācijām, ko izraisa lietotais apzīmējums vai reģistrētā zīme, no līdzības pakāpes starp preču zīmi un apzīmējumu, kā arī starp precēm un pakalpojumiem, ko tie identificē". Sajaukšanas iespēja tādējādi jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus faktorus, kas attiecas uz lietas apstākļiem. (..) Sajaukšanas iespējas novērtējumā izšķiroša nozīme ir salīdzināmo zīmju kopiespaidam, paturot prātā īpaši to atšķirtspējīgos un dominējošos elementus, - tātad atsevišķiem zīmju elementiem salīdzinājumā var būt lielāka, citiem mazāka nozīme. Patērētāji patur atmiņā neprecīzu priekšstatu par agrāk zināmo zīmi, - tātad vizuāli, fonētiski vai jēdzieniski spilgtākajiem zīmju elementiem ir lielāka vai dominējoša loma šādā priekšstatā. Mazāka loma piešķirama elementiem ar zemāku atšķirtspēju - paskaidrojošiem apzīmējumiem, vienkāršiem grafiskiem elementiem, tipiskām etiķešu detaļām, telpiskās zīmēs arī, piemēram, tipiskai iepakojuma formai (standarta formas pudele) u.tml. Aprakstošu elementu, kas veido saliktas zīmes daļu, sabiedrība parasti neuzskata par atšķirtspējīgu un dominējošu elementu tajā kopiespaidā, ko sniedz šāda zīme (skat. AT prakses apkopojums. Par tiesu praksi strīdos par tiesībām uz preču zīmi, 2008.gads).
Tiesa ir analizējusi atbildētājas kafijas reklāmā izmantotās sarkanās krūzes līdzību un sajaukšanas iespēju ar prasītājai piederošo preču zīmi "Sarkanā krūze", ņemot vērā arī prasītājas un atbildētājas veikto kafijas reklāmu kampaņu saturu, formu un laiku. Šie tiesas secinājumi un argumenti kasācijas sūdzībā nav apstrīdēti.
[12]	Nepamatots ir kasācijas sūdzības arguments, ka bez vārda "Nescafe" sarkanā krūze uzskatāma par parastu elementu, ko netieši atzinusi arī tiesa, norādot, ka preču zīme "Sarkanā krūze" uzskatāma par plaši pazīstamu saistībā ar vārdisko preču zīmi "Nescafe".
Preču zīme "Sarkanā krūze" plašo atpazīstamību ieguvusi saistībā ar prasītājai piederošo preču zīmi "Nescafe", jo kā konstatējusi apelācijas instances tiesa, preču zīmes "Nescafe" koptēlā preču zīme "Sarkanā krūze" ieņem ievērojamu vietu un ir spilgts asociatīvs elements tajā.
[13]	Atbildētājas pārstāves paskaidrojums Senāta sēdē, ka atbildētājas organizētā akcija ir tupinājusies tikai 17 dienas, jo atbildētāja ir respektējusi prasītājas iesniegto pretenziju pārtraukt akciju, pēc būtības apliecina to, ka pati atbildētāja tās izmantoto sarkano krūzi ir atzinusi par sajaucamu ar prasītājas prežu zīmē attēloto.
[14]	Senāts par pamatotu atzīst kasācijas sūdzības argumentu, ka, izskatot strīdu par prasītājai nodarītā kaitējuma kompensāciju, tiesa nav izpildījusi Civillikuma 3.panta noteikumus par to, ka katra civiltiesiskā attiecība apspriežama pēc likumiem, kas bijuši spēkā tad, kad šī attiecība radusies, pārgrozījusies vai izbeigusies.
Atbilstoši prasības pieteikumā norādītajam un apelācijas instances tiesas konstatētajam kaitējums prasītājai nodarīts laika posmā no 2006.gada 6.marta līdz 2006.gada 2.jūnijam.
Minētajā laika posmā norma, kas reglamentēja atbildību par preču zīmes nelikumīgu izmantošanu, bija likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.pants, kura ceturtās daļas 2.punktā bija noteikts, ka gadījumā, ja preču zīmes pārkāpuma fakts tiek pierādīts, cietusī puse var prasīt, lai tiesa atkarībā no pārkāpēja vainas pakāpes pieņemtu spriedumu par nodarīto zaudējumu, arī neiegūtās peļņas atlīdzināšanu sakarā ar preču zīmes nelikumīgu izmantošanu.
Lietā nav pierādījumu, ka prasītājai būtu nodarīti zaudējumi vai tai būtu tikušas liegtas iespējas uz peļņu atbildētājas rīcības dēļ.
[15] Lai gan apelācijas instances tiesa ir atsaukusies uz minēto likuma normu, nosakot atlīdzināmo kompensāciju, tā vienlaikus ir balstījusies uz Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvu 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu noteikumiem, kas nosaka principus, pēc kādiem ir aprēķināma preču zīmes īpašniekam atlīdzināmā kompensācija. Neskatoties uz to, ka kompensācijas piedziņas jautājuma iztirzāšanas sākumdaļā tiesa spriedumā ir norādījusi uz Eiropas Kopienas tiesībās pastāvošo direktīvu netiešas piemērojamības principu, vadoties no fakta, ka Direktīvas 2004/48/EK ieviešana nav notikusi atbilstoši noteiktajai kārtībai, tiesa vienlaikus atzinusi, ka „(..) to iespējams piemērot bez tālākas konkretizēšanas (..).
Eiropas Kopienu tiesa (šobrīd (pēc Lisabonas Līguma spēkā stāšanās) - Eiropas Savienības Tiesa) turpmāk- Tiesa) konsekventi norādījusi, ka attiecībā uz strīdu starp privātpersonām direktīva pati par sevi nevar radīt pienākumu attiecībā uz privātpersonām un līdz ar to uz to nevar atsaukties, vēršoties pret privātpersonām (1986.gada 26.februāra spriedums lietā 152/84 Marshall, 48.punkts; 1994.gada 14.jūlija spriedums lietā C-91/92 Faccini Dori, 20.punkts; 2004.gada 5.oktobra spriedums apvienotajās lietās C-397/01- C- 403/01 Pfeiffer,108.punkts).
No Tiesas judikatūras izriet, ka visos gadījumos, kad direktīvas noteikumi pēc to satura ir bez nosacījumiem un pietiekami precīzi, privātpersonām ir tiesības uz tiem atsaukties valsts tiesās pret valsti, ja tā nav transponējusi direktīvu noteiktajā termiņā valsts tiesībās vai arī ja tā ir veikusi nepareizu transpozīciju (2004.gada 5.oktobra spriedums apvienotajās lietās C-397/01- C-403/01 Pfeiffer,103.punkts), kas tādējādi izslēdz direktīvas piemērošanu horizontālajās attiecībās, kādas ir konkrētajā lietā.
[16]	Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvu 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu Latvijas tiesību normās bija jāievieš līdz 2006.gada 29.aprīlim.
Minētais norāda, ka par laika posmu no 2006.gada 6.marta, kad ir sācies prasītājas tiesību aizskārums, līdz 2006.gada 29.aprīlim Senāta ieskatā vispār nav pamata runāt par direktīvas tiešo piemērojamību pat vertikālajās attiecībās (privātpersona- valsts).
[17]	Pamatots ir tiesas atzinums, ka nacionālo tiesu pienākums ir interpretēt nacionālās tiesības atbilstoši direktīvām, taču kā tas izriet no Tiesas judikatūras „(..) valsts tiesai, kurai ir jāiztiesā prāva tikai starp privātpersonām, līdzko tai ir jāpiemēro valsts tiesību normas, kas ir pieņemtas, lai transponētu pienākumus, ko paredz direktīva, ir jāņem vērā valsts tiesību normu kopums un tas ir jāinterpretē, cik vien iespējams, direktīvas teksta un mērķa kontekstā, lai nonāktu pie risinājuma, kas atbilst direktīvas mērķim" (2004.gada 5.oktobra spriedums apvienotajās lietās C-397/01- C-403/01 Pfeiffer, 119.p.). No minētās Tiesas atziņas izriet, ka nacionālo tiesību normu interpretācija atbilstoši direktīvas mērķim ir veicama, ja direktīvas pārņemšana valsts tiesībās nav notikusi atbilstoši direktīvā izvirzītajam mērķim.
[18]	Apelācijas instances tiesas spriedumā nav argumentu, kāpēc konkrētajā gadījumā bija jāpiemēro direktīvas normas, ja spēkā bija likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" normas, turklāt spriedumā nav nevienas atsauces uz Tiesas atziņām Eiropas Kopienas tiesību piemērošanas aspektā.
Senāts pieļauj, ka apelācijas instances tiesa varētu būt vadījusies no prasītājas pozīcijas, kas ir balstīta citā Tiesas atziņā un nosaka, ka „(..) piemērojot valsts tiesību aktus, kas pieņemti pirms vai pēc Direktīvas ieviešanas, valsts tiesai, kurai ir jāinterpretē šie tiesību akti, tas jādara, cik vien iespējams ņemot vērā Direktīvas formulējumu un mērķi, lai sasniegtu tās paredzēto rezultātu un tādējādi izpildītu Līguma 189.panta trešo daļu (pask.- tagad 249.panta trešā daļa: „Direktīvas tām dalībvalstīm, kurām tās adresētas, uzliek saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, bet ļauj šo valstu varasiestādēm noteikt to sasniegšanas formas un metodes")." (1994.gada 14.jūlija spriedums lietā C-91/92 Faccini Dori, 26.punkts).
Minētā Tiesas atziņa, kā uzskata Senāts, attiecas uz valsts tiesību aktu interpretāciju un norāda uz iespēju un nepieciešamību šīs interpretācijas rezultātā vadīties no attiecīgās direktīvas formulējuma un mērķa.
Tiesību teorijā, risinot jautājumu par tiesību tekstu iztulkošanas/interpretācijas nepieciešamību, ir minēti vairāki cēloņi, kad tā ir veicama. Kā tādi ir norādīti 1) tiesību teksta valodas un jēdzienu nenoteiktība; 2) konfliktu (kolīziju) iespējamība starp normām; 3) gadījumi, kuri nav pietiekami noregulēti tiesību normās; 4) reālās sociālās dzīves izmaiņas, kuru rezultātā radās normu mērķu neatbilstības dzīves prasībām. (EMeļķisis. Tiesību normu iztulkošana, Latvijas universitāte, Rīga, 2000, 12.lpp.).
[19] Senāts atzīst, ka, izšķirot strīdu par kompensācijas piedziņu par preču zīmes nelikumīgu izmantošanu, tiesai bija jāpiemēro likums, kas bija spēkā šīs nelikumīgās darbības laikā - likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.panta ceturtās daļas 2.punkts. Šīs normas plašāka interpretācija būtu nepieciešama konstatējot iepriekšminētos cēloņus iztulkošanas nepieciešamībai.
Civillikuma 4.pantā ir noteikts, ka likuma noteikumi iztulkojami vispirms pēc to tieša jēguma.
Senāts atzīst, ka likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.panta ceturtās daļas 2.punkts, kas nosaka, ka gadījumā, ja preču zīmes pārkāpuma fakts tiek pierādīts, cietusī puse var prasīt, lai tiesa atkarībā no pārkāpēja vainas pakāpes pieņemtu spriedumu par nodarīto zaudējumu, arī neiegūtās peļņas atlīdzināšanu sakarā ar preču zīmes nelikumīgu izmantošanu, pēc tā satura ir viegli saprotams, tā piemērošana praksē nav radījusi strīdus, kas neizsauc nepieciešamību to iztulkot vēl arī pēc likuma sistēmas, pamata un mērķa vai arī pēc analoģijas.
Arī apelācijas instances tiesas spriedumā nav secinājuma, ka likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.panta ceturtās daļas 2.punkta satura atklāsme rada grūtības un tā iztulkošanai būtu piemērojamas citas interpretācijas metodes.
Šādā situācijā nav piemērojama prasītājas norādītā Tiesas atziņa par iztulkojumu pēc direktīvas mērķa.
Atbilstoši ES tiesas judikatūrai valsts tiesas pienākuma ņemt vērā direktīvas saturu, interpretējot attiecīgās valsts tiesību normas, robežas nosaka vispārējie tiesību principi, īpaši tiesiskās drošības princips un atpakaļejoša spēka aizlieguma princips, un minētais pienākums nevar būt pamats valsts tiesību contra legem interpretācijai (2008.gada 15.aprīļa spriedums lietā C-268/06 Impact, 100.punkts).
[20]	Kā konstatē Senāts patiesībā apelācijas instances tiesa likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.panta ceturtās daļas 2.punktu ir nevis interpretējusi, bet to aizstājusi ar kādu direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu normu, to savā spriedumā pat neatspoguļojot.
Tiesa norādījusi, ka „(..) ar 2007.gada 8.februāra grozījumiem (pask.- Saeimas 2007.gada 8.februāra likums „Grozījumi likumā „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm"", stājās spēkā 01.03.2007.) Direktīva ieviesta Latvijas nacionālajā likumdošanā, kur atbilstoši likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.1 panta pirmajai, otrajai un trešajai daļai, nosakot zaudējumu apmēru, var ņemt vērā tās personas negodīgi gūto peļņu, kura prettiesiski izmantojusi preču zīmi." Apelācijas instances tiesa ir atsaukusies arī uz likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.1 panta trešo daļu, kurā noteikts: „Ja faktisko zaudējumu atlīdzības apmēru nevar noteikt saskaņā ar šā panta otro daļu, zaudējumu atlīdzības apmērs ir atbilstošs tai summai, kuru varētu saņemt preču zīmes īpašnieks par preču zīmes izmantošanas tiesību nodošanu licenciātam".
Likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.panta ceturtā daļas 2.punkts, kas bija spēkā līdz 2007.gada 1.martam, un 28.1 panta otrā un trešā daļa būtiski atšķiras, jaunā norma ietver papildu pamatus zaudējumu pieprasīšanai, vienlaikus paredzot arī morālā kaitējuma atlīdzināšanu.
Nosakot zaudējumu atlīdzināšanas pienākumu, kas ietver laika posmu 2006.gada 6.marts- 2006.gada 2.jūnijs, vadoties no prasītājas noteiktās licences maksas par atļauju lietot preču zīmi „Sarkanā krūze", kas būtu bijusi 6%, tiesa pēc būtības ir piemērojusi likuma „Par preču zīmēm un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm" 28.1 panta trešo daļu, kas uz preču zīmes nelikumīgas izmantošanas brīdi nebija spēkā. Tādējādi tiesa ir pārkāpusi Civillikuma 3.pantā noteikto principu par tiesību normu spēku laikā, sakarā ar ko tiesas spriedums nevar tikt atzīts par tiesisku un šajā daļā ir atceļams.
[21]	Ņemot vērā to, ka, izšķirot jautājumu par zaudējumu piedziņu, tiesa nav piemērojusi to materiālo tiesību normu, kuru vajadzēja piemērot, Senāts nesaskata pamata pārējo kasācijas sūdzības argumentu izvērtēšanai, kuri galvenokārt attiecas uz licenciāta maksu par tiesībām izmantot preču zīmi, jo minētais nosacījums uz izskatāmo lietu nevar tikt attiecināts.
[22] Atceļot spriedumu daļā, atbilstoši Civilprocesa likuma 458.panta otrajai daļai Patentu aģentūrai KDK SIA atmaksājama iemaksātā drošības nauda.
Rezolutiva daļa
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 474.panta 2.punktu, Senāts
n o s p r i e d a
Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2009.gada 12.novembra spriedumu atcelt daļā par kompensācijas un tiesāšanās izdevumu piedziņu un lietu šajā daļā nodot jaunai izskatīšanai tai pašai tiesai.
Pārējā daļā spriedumu atstāt negrozītu.
Atmaksāt Patentu aģentūrai KDK SIA iemaksāto drošības naudu Ls 50. Spriedums nav pārsūdzams.

Tiesas sēdes priekšsēdētājs senators
senatore senatore
paraksts	V. Jonikāns
paraksts	S. Lodziņa
paraksts	E. Vernuša