Samaksas pienākums, pieņemot uz uzņēmuma līguma pamata veikto pasūtījumu; tiesas pienākums sekmēt pušu izlīgumu procesa gaitā

Latvijas Republikas Augstākās tiesas
Civillietu departamenta
2016.gada 31.oktobra
SPRIEDUMS
Lieta Nr. C16045513
SKC–340/2016

Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu departaments šādā sastāvā: 
tiesnese referente Z.Pētersone
tiesnese A.Čerņavska 
tiesnesis V.Maksimovs
rakstveida procesā izskatīja civillietu SIA „Kano mežs” maza apmēra prasībā pret [pers. A] par parāda piedziņu sakarā ar SIA „Kano mežs” kasācijas sūdzību par Jēkabpils rajona tiesas 2013.gada 20.decembra spriedumu.
Aprakstošā daļa
[1] SIA „Kano mežs” 2013.gada 30.janvārī cēlusi Jēkabpils rajona tiesā maza apmēra prasību pret [pers. A] par parāda piedziņu, lūdzot piedzīt no [pers. A] pamatparādu 1030,46 latus, valsts nodevu 154,57 latus, ar lietas izskatīšanu saistītos izdevumus 3,30 latus, kā arī likumiskos sešus procentus gadā no piespriestās, bet nesamaksātās pamatparāda summas par laiku līdz sprieduma izpildei.
Prasībā norādīti šādi apstākļi.
[1.1] SIA „Kano mežs” un [pers. A] 2012.gada 17.septembrī noslēdza līgumu par cirsmu izstrādi Nr. 4, saskaņā ar kuru SIA „Kano mežs” apņēmās līdz 2013.gada 31.decembrim sagatavot koksni cirsmā, kas atrodas Zīlānu pagastā, Krustpils novadā. Koksne tika sagatavota un pievesta pie ceļa līdz 2012.gada septembra beigām. Pēc koksnes pievešanas pie ceļa kopā ar [pers. A] aprēķināts, ka koksne ir sagatavota 330 kubikmetru apjomā.
[1.2] Saskaņā ar līgumu atbildētājam par padarīto darbu bija jānorēķinās pēc koksnes pievešanas pie ceļa, tomēr, neskatoties uz to, ka pusēm strīda par izdarītā darba apjomu nebija, atbildētājs joprojām izvairās no savu saistību izpildes.
[1.3] Prasītāja 2012.gada 31.oktobrī nosūtīja atbildētājam paziņojumu par akta parakstīšanu ar tam pielikumā pievienotu pieņemšanas-nodošanas aktu. Pēc šī paziņojuma saņemšanas atbildētājs sazinājās ar prasītāju un paziņoja, ka negrasās savas parāda saistības nokārtot.
[1.4] Sakarā ar to, ka nodošanas-pieņemšanas akts, neskatoties uz darbu izpildi, netika parakstīts, prasītāja 2012.gada 16.novembrī nosūtīja atbildētājam rēķinu. Pēc rēķina nosūtīšanas no atbildētāja saņemta vēstule, kurai pievienotas SIA „Gaujas Koks” izdrukas par brāķa kokiem un atbildētāja aprēķins par it kā pastāvošajām parādsaistībām. Atbildētājs ar šo vēstuli paziņojis, ka vairāk par 603 latiem prasītāja nesaņemšot.
[1.5] Šādu atbildētāja paziņojumu prasītāja uzskatījusi par šantāžu, jo [pers. A] izdarītais parāda aprēķins neesot pamatots. Atbildētājs aprēķinājis prasītājas radītos zaudējumus, uzskatot, ka katrs koks ir tieši viena kubikmetra apmērā, kas ir neiespējami. Savukārt prasītājas aprēķinā iekļauts koka tilpums, kas ar formulu veido koeficientu, ar kuru jāreizina koka kubikmetra cena.
Tāpat prasītājai nav skaidrs, uz kādu divu nedēļu kavējumu norādījis atbildētājs, ja iespējamais darbu izpildes termiņš bijis noteikts līdz 2013.gada 31.decembrim, kā arī kādēļ prasītājai būtu jāmaksā atbildētāja transporta izdevumi 70 lati, ja tādi vispār bijuši.
[1.6] Pusēm nav strīda par to, ka prasītāja ir izdarījusi savu darbu un sagatavojusi koksni 330 kubikmetrus, taču strīds ir par zaudējumu apmēru, kuru prasītāja nodarījusi atbildētājam. Prasītāja atzīst, ka 32 koki SIA „Gaujas Koks” tikuši pieņemti par zemāku cenu, nekā būtu bijis jāpieņem, ja to garums būtu bijis atbilstošs, bet kopējais zaudējumu apmērs atbildētājam ir nevis 416 lati, kā to norāda atbildētājs, bet gan 124,54 lati.
[1.7] Atbildētājs viņam it kā nodarītos zaudējumus aprēķinājis pēc vienkāršotas un aplamas formulas – sareizinot koku skaitu ar trīspadsmit. Atbildētājs uzskata, ka katram kokam, neskatoties uz to, vai tas ir bijis tikai 14 cm diametrā, vai tomēr 40 cm diametrā, esot samazināta cena tieši par trīspadsmit latiem.
Tomēr no izdrukām, kuras prasītājai atsūtījis atbildētājs, redzams, ka tabulās norādīts katra koka diametrs, tilpums un garums. Ņemot vērā, ka šo koku garums nesasniedz 3,7 metrus, par tiem samaksāts nevis kā par 3,7 metrus gariem kokiem, bet kā par 3,1 metru gariem kokiem, no kā arī veidojas atšķirība.
Lai aprēķinātu zaudējumus par katru koku, nepieciešams koka tilpumu sareizināt ar kubikmetra cenu par 3,7 metrus un 3,1 metru gariem kokiem, pēc tam no lielākā rezultāta atņemt mazāko, tādējādi nosakot zaudējumus par vienu koku. Aprēķinot kopējos zaudējumus par 32 kokiem, rezultātā tiek iegūti 124,54 lati.
Atbildētājam ir pienākums izpildīt līgumu un veikt norēķinu par veikto darbu, ieturot no šīs atlīdzības līguma 4.punktā paredzēto sortimentu cenu starpību, kas radusies prasītāja pieļautā brāķa rezultātā, proti, 124,54 latus.
[1.8] Līguma 3.punktā noteikts, ka darba samaksa tiek aprēķināta pēc koksnes pievešanas pie ceļa. Ar šo līguma punktu puses bija vienojušās, ka ar attiecīgo brīdi – koksnes pievešanu pie ceļa, iestājas atbildētāja pienākums norēķināties par izdarīto darbu ar prasītāju. Gadījumā, ja tiesa tomēr uzskatīs, ka attiecīgais līguma punkts nenosaka termiņu, kurā iestājas atbildētāja pienākums veikt norēķinu, tad prasītāja lūdz piemērot Civillikuma 1829.pantu, kurā noteikts, ka, ja izpildījumam nav noteikts termiņš, tad kreditors var to prasīt katrā laikā, bet parādnieks var katrā piemērotā laikā izpildīt.
Prasītāja pieprasījusi no atbildētāja izpildījumu 2012.gada 16.novembrī, nosūtot rēķinu Nr. 15112012-1, kuru atbildētājs saņēmis 2012.gada 22.novembrī. Līdz ar to vēlākais iespējamais termiņš atbildētāja saistību izpildes pienākumam saskaņā ar Civillikuma noteikumiem ir iestājies trīsdesmitajā dienā pēc 2012.gada 22.novembra.
[1.9] Prasība pamatota ar Civillikuma 1404., 1587.pantu, 1652.panta otrās daļas 1.punktu, 1765. un 1829.pantu.
[2] Atbildētājs [pers. A] iesniedzis rakstveida paskaidrojumus, norādot, ka prasību atzīst daļēji uz turpmāk minēto argumentu pamata.
[2.1] Pusēm bija vienošanās, ka cirsma tiks izstrādāta līdz 2012.gada oktobra beigām, taču, neskatoties uz vienošanos, cirsma joprojām nav izstrādāta, bet nogabalos, kur cirsma izstrādāta, tā nav sakopta. Prasītāja izstrādāja cirsmu 2012.gada septembrī, bet pēc tam pārtrauca tās izstrādi uz apmēram trīs nedēļām.
[2.2] Prasītāja 4,665 kubikmetrus koksnes izstrādājusi nekvalitatīvi, pieļaujot brāķi, sakarā ar ko atbildētājam radies zaudējumus 145,27 latu apmērā. Brāķētos kokmateriālus atbildētājam nācās par saviem līdzekļiem izvest no koksnes uzpircējas SIA „Gaujas Koks”, sakarā ar ko radušies 200 latu zaudējumi. Līdz ar to atbildētājs atzīst prasību tikai daļā par 600 latiem.
[3] Ar Jēkabpils rajona tiesas 2013.gada 20.decembra spriedumu SIA „Kano mežs” prasība noraidīta.
Spriedums pamatots ar šādiem motīviem.
[3.1] Puses 2012.gada 17.septembrī noslēdza līgumu par cirsmu izstrādi Nr. 4, saskaņā ar kuru prasītāja apņēmās sagatavot koksni cirsmā, kas atrodas Zīlānu pagastā, Krustpils novadā, kur izcērtamais apjoms ir 500 kubikmetri. Puses vienojušās arī par to, ka samaksa tiks veikta pēc koksnes pieņemšanas akta, kailcirtē 3,50 lati par koksnes sortimenta sagatavošanu. Darba samaksa tiek aprēķināta pēc koksnes pievešanas pie ceļa, un līgums ir spēkā līdz 2013.gada 31.decembrim. 
[3.2] Lietā nav strīda, ka prasītāja sagatavojusi koksni 330 kubikmetrus, norunāto 500 kubikmetru vietā. Tāpat nav strīda, ka šie darbi pabeigti 2012.gada septembrī un nav turpināti un ka cirsma arī šobrīd atrodas tādā stāvoklī, kāda tā bija pēc 330 kubikmetru izstrādes.
[3.3] Liecinieks [pers. D] (spriedumā – [pers. D1]) tiesas sēdē apliecināja, ka cirsma bijusi jāsagatavo kā kailcirte, bet tā neesot tikusi līdz galam izstrādāta, palikuši iezīmēti, bet nenozāģēti koki. Viņš cirsmā esot bijis pirms koksnes nodošanas, kā arī 2013.gada novembrī, un redzējis, ka cirsma atrodas tādā stāvoklī, kāds tas bijis pēc koksnes izstrādes. Prasītājas izstrādātie koki bijuši ar brāķi apmēram 5 kubikmetri, kuri sazāģēti par īsu un atdoti atpakaļ īpašniekam.
Minēto apliecina arī cirsmas fotogrāfijas.
[3.4] Pušu 2012.gada 17.septembrī parakstītais līgums par cirsmu izstrādi Nr. 4 atbilstoši Civillikuma 2212.pantam uzskatāms par uzņēmuma līgumu, saskaņā ar kuru prasītāja uzņēmusies izpildīt atbildētājam par zināmu atlīdzību ar saviem darba rīkiem un ierīcēm kādu pasūtījumu.
Šajā gadījumā prasītājai bija jāsagatavo koksne cirsmā 500 kubikmetru apjomā ar saviem darba rīkiem, zāģiem, degvielu, rezerves daļām, izmantojot savu transportu un ar savu darba spēku, ievērojot darba drošības, ugunsdrošības, darba aizsardzības un mežsaimniecības noteikumus, kā tas noteikts līguma 1.1.apakšpunktā.
[3.5] Prasītāja prasību pamatojusi arī ar vispārējo tiesību normu, kas attiecas uz tiesiskiem darījumiem – Civillikuma 1587.pantā noteikto līdzēju pienākumu izpildīt apsolīto, taču prasītāja pati nav izpildījusi līgumā noteikto, jo nolīgto 500 kubikmetru koksnes vietā ir sagatavoti tikai 330 kubikmetri. Pierādījumi, kādu apstākļu dēļ pārējā daļā līgumu izpildīt nebija iespējams, no prasītājas puses nav iesniegti. Līdz ar to prasītāja kā uzņēmēja nav izpildījusi līguma 1.punkta 1.1.apakšpunktā noteikto.
[3.6] Nav pamatota prasītājas atsauce uz Civillikuma 1829.pantu, jo šī tiesību norma nosaka kreditora tiesības prasīt izpildījumu katrā laikā tajā gadījumā, kad izpildījumam nav noteikts termiņš, kā arī šo tiesību normu vispār piemēro beztermiņa kredītsaistībām. Saskaņā ar līguma 7.punktu prasītājai pasūtījums bija jāizpilda līdz 2013.gada 31.decembrim, tātad nav pamata uzskatīt, ka konkrētais līgums ir beztermiņa līgums.
Prasītājas atsauce uz Civillikuma 1652.panta otrās daļas 1.punktu nav pamatota, jo šī tiesību norma ar 2013.gada 23.maija likumu ir izslēgta.
[3.7] Līguma 3.punkts noteic, ka darba samaksa tiek aprēķināta pēc koksnes pievešanas pie ceļa, bet 2.punktā noteikts, ka pasūtītājs apņemas samaksāt izpildītājam pēc koksnes pieņemšanas akta kailcirtē. Minētie līguma nosacījumi ir saprotami, un to jēga ir izteikta nepārprotami.
Saskaņā ar Civillikuma 2223.pantu pasūtītājam jāsamaksā uzņēmējam norunātā maksa, tiklīdz pasūtījums izpildīts un atzīts par labu. Maksa var būt norunāta kā par visu darbu kopā, tā arī par tā daļām un arī pēc laika, ja vien uzņēmējs uzņēmies izpildīt visu pasūtījumu.
Līdz ar to atbildētājam samaksa bija jāveic pēc tam, kad cirsma izstrādāta kailcirtē un koksne pieņemta ar pieņemšanas-nodošanas aktu, bet, kad koksne pievesta pie ceļa, tad tikai jāaprēķina darba samaksa.
[3.8] Prasītāja lietā iesniegusi darbu pieņemšanas–nodošanas aktu, kuru atbildētājs nav parakstījis un kurš sagatavots 2012.gada 30.oktobrī. Minētais akts neatbilst līguma nosacījumiem, jo uzdevums tajā laikā vēl nebija izpildīts – nebija sagatavots norunātais koksnes apjoms un darbi cirsmā nebija veikti kailcirtē. Tādējādi akts ir sastādīts pirms darbu pilnīgas pabeigšanas, un atbildētājs bija tiesīgs šādu dokumentu neparakstīt, jo saskaņā ar Civillikuma 1832.pantu, lai saistību tiesība izbeigtos, ir vajadzīgs tās izpildījums – lai saistības priekšmets būtu pilnīgi izpildīts. Līgumā nav paredzēta darbu pieņemšana–nodošana pa daļām, kā arī vēl nav iztecējis līguma darbības termiņš – 2013.gada 31.decembris, līdz ar to prasība celta priekšlaicīgi.
[4] Par minēto spriedumu prasītāja SIA „Kano mežs” iesniegusi kasācijas sūdzību, pārsūdzot spriedumu pilnā apjomā un norādot šādus argumentus.
[4.1] Atbildētājs savos 2013.gada 11.marta rakstveida paskaidrojumos norādīja, ka prasību atzīst daļēji, 600 latu apmērā. Tādi paši apsvērumi ietverti atbildētāja 2013.gada 8.marta rakstveida paskaidrojumos.
Atbildētājs 2013.gada 11.martā samaksājis 300 latus prasītājas kontā ar norādi uz SIA „Kano mežs” 2012.gada 15.novembra izrakstīto rēķinu Nr. 15112012-1 par sortimenta sagatavošanu saimniecībā „Vītoli”.
Ņemot vērā minēto naudas pārskaitījumu un Civilprocesa likuma 74.panta trešās daļas otro punktu, 2013.gada 23.maija tiesas sēdē prasītājas pārstāve precizēja prasības summu, samazinot galvenā parāda apmēru par 300 latiem, to uzturot 730,46 latu apmērā.
Pretēji minētajam, tiesa spriedumā norādījusi, ka prasītāja lūdz piedzīt no atbildētāja 1030,46 latu pamatparādu un ka prasītājas pārstāve tiesas sēdē prasību uzturēja prasības pieteikumā norādītajā apmērā.
Tāpat spriedumā nepamatoti norādīts, ka lietas izskatīšanas gaitā atbildētāja pārstāve prasību neatzina pilnīgi. Saskaņā ar Civilprocesa likuma 164.panta septīto daļu pusēm ir tiesības grozīt savu attieksmi pret prasību līdz lietas izskatīšanas pēc būtības pabeigšanai, ko atbildētāja pārstāve nav izdarījusi. Šo faktu apliecina 2013.gada 12.decembra tiesas sēdes protokolā fiksētā informācija un tas, ka sēdes audioierakstā arī nav fiksēts šāds atbildētāja pārstāves izteikums līdz brīdim, kad sākās tiesas debates.
Šāda tiesas rīcība ir uzskatāma par ļaunprātīgu procesuālu pārkāpumu, kas būtiski ietekmē faktisko apstākļu izklāstu lietā, jo tiek noslēpts fakts, ka atbildētājs atzīst prasību daļēji, proti, ir veicis daļēju samaksu par pamatparādu, kas kā pierādījums spriedumā netiek vērtēts. Attiecīgi nav novērtēts, vai daļēja pamatparāda samaksa ir uzskatāma par apliecinājumu tam, ka atbildētājs ir atzinis pasūtījuma izpildi (kaut nepilnīgu) par labu esam, tādējādi uzsākot savu pienākumu realizāciju Civillikuma 2223.panta izpratnē.
Ņemot vērā minēto, tiesa ir pārkāpusi Civilprocesa likuma 8.pantu, 97.pantu un 193.panta ceturto daļu, kas varēja būt iemesls nepareiza sprieduma taisīšanai.
[4.2] Prasītāja 2013.gada 23.maija tiesas sēdē pieteica lūgumu tiesai izprasīt no Valsts meža dienesta informāciju par atbildētāja veikto mežsaimniecisko darbību saimniecībā „Vītoli” iepriekšējā kalendārajā gadā kopsakarā ar Valsts meža dienesta 2012.gada 24.augusta izsniegto koku ciršanas apliecinājumu Nr. 869891. Šāds lūgums tika pamatots ar nepieciešamību pārliecināties, kādu informāciju atbildētājs ir iesniedzis Valsts meža dienestā par koku ciršanas apliecinājuma Nr. 869891 izpildi 2012.gadā, jo saskaņā ar šo dokumentu noritēja 2012.gada 17.septembra līguma par cirsmu izstrādi Nr. 4 darbu izpilde. Pierādījums lietā raksturotu atbildētāja attieksmi pret līguma izpildi no prasītājas puses, proti, līguma pilnīgu vai daļēju izpildi.
Tiesa minēto lūgumu apmierināja, taču pēc tiesas sēdes lietā nav atrodams neviens tiesas dokuments, ar kuru tiktu pieprasīta minētā informācija no Valsts meža dienesta, tādēļ ir secināms, ka tiesa nezināmu iemeslu dēļ nav veikusi procesuālās darbības, lai izpildītu apmierināto lūgumu un iegūtu būtisku pierādījumu lietā.
Tādējādi tiesa pārkāpusi Civilprocesa likuma 8.pantu un 93.panta otro daļu, kas varēja būt pamats nepareiza sprieduma taisīšanai.
[4.3] Tiesa pārkāpusi Civilprocesa likuma 97.panta pirmo un trešo daļu un 193.panta piekto daļu arī tādēļ, ka nav ievērojusi pierādījumu novērtēšanas kārtību.
Spriedumā konstatēts, ka prasītāja nav izpildījusi līguma 1.1.apakšpunktā noteikto, jo nav sagatavojusi 500 kubikmetru koksnes un darbus cirsmā nav veikusi kailcirtē. Šāds secinājums ir balstīts uz apsvērumu, ka nav iesniegti pierādījumi, kas apliecinātu pretējo, taču lietā ir iesniegts pierādījums, proti, Valsts meža dienesta 2012.gada 24.augusta koku ciršanas apliecinājums Nr. 869891, kā arī lietā ir liecinieku liecības par līguma izpildes apstākļiem un tās organizēšanas īpatnībām, it sevišķi par notikumiem līguma izpildes pēdējā dienā, kad notika darbu nodošana atbildētājam. Liecinieku [pers. B] un [pers. C] liecības tiesa spriedumā nav vērtējusi.
Valsts meža dienesta 2012.gada 24.augusta izsniegtajā koku ciršanas apliecinājumā Nr. 869891 norādīts, ka meža izstrāde saimniecībā „Vītoli” 1,80 hektāru kopējā platībā jāveic divos dažādos veidos – 0,30 hektāru platībā koku izciršana jāveic izlases cirtes veidā atbilstoši Meža likuma 1.panta 14.punktā norādītajiem noteikumiem, savukārt 1,50 hektāru platībā meža izstrāde jāveic kailcirtē atbilstoši Meža likuma 1.panta 16.punkta noteikumiem.
Minēto pierādījumu nevērtēšana spriedumā ir novedusi pie kļūdaina tiesas secinājuma, ka darbi visā cirsmā ir jāveic kailcirtē. No liecinieka Aivara Lorenca liecības secināms, ka liecinieks tikai no trešo personu vārdiem bija dzirdējis, ka darbi cirsmā jāveic kailcirtē, tādēļ veicis subjektīvus apsvērumus uz šīs informācijas pamata. Šāda veida informāciju tiesa izmantoja spriedumā kā pierādījumu, kas ir pretēji Civilprocesa likuma noteikumiem par pierādījumu pieļaujamību.
Novērtējot pierādījumus, tiesa pieļāvusi Civilprocesa likuma 97.panta pirmās daļas pārkāpumu, jo spriedumā savus secinājumus ir pamatojusi ar pierādījumiem (liecinieka Aivara Lorenca liecībām un lietas materiālos esošajām fotogrāfijām), kas nav objektīvi novērtēti kopsakarībā ar pārējiem pierādījumiem lietā, tādējādi radot maldīgu iespaidu par lietas faktiskajiem apstākļiem. Tiesa ir vienkāršojusi lietas izskatīšanas procesu, nepamatoti no pierādījumu loka izslēdzot vairākus pierādījumus, un pielāgojusi spriedumā vērtēto pierādījumu saturu tiem faktiem, kas bija lietderīgi šāda sprieduma taisīšanā, bet ne patiesības noskaidrošanā.
[4.4] Tiesa kļūdaini iztulkojusi Civillikuma 2213.pantu, kurā noteikts, ka uzņēmēja pienākums ir izpildīt pasūtījumu saskaņā ar līgumu un to nodot pasūtītājam. Ņemot vērā to, ka Civillikuma regulējums attiecībā uz uzņēmuma līgumu pieļauj līguma formas brīvību, proti, tas var tikt noslēgts gan rakstveidā, gan mutvārdos, tad tiesai bija jāvērtē līguma saturs atbilstoši visiem tā papildinājumiem, kas no atbildētāja puses izteikti mutvārdos par pasūtījuma apmēru un ko apliecina liecinieku [pers. B] un [pers. C] liecības 2013.gada 23.maija tiesas sēdē. Arī tiesību doktrīnā atzīts, ka uzņēmēja atbildība atkrīt, ja viņš ir veicis pasūtījumu atbilstoši pasūtītāja norādījumiem.
[4.5] Tiesa kļūdaini iztulkojusi Civillikuma 2222.pantu, saskaņā ar kuru pasūtītājam ir pienākums pieņemt uzņēmēja izpildīto pasūtījumu un jebkādu iemeslu dēļ atteikšanās to veikt nav attaisnojama, jo izpildītā pasūtījuma nodošana un pieņemšana ir līguma izpildes konstatējuma darbība. Pasūtījuma izpildes pārbaude ir pieņemšanas sastāvdaļa, un pasūtītājs to ir tiesīgs veikt jebkurā gadījumā neatkarīgi no līgumā paredzētā.
Atsakoties parakstīt pieņemšanas-nodošanas aktu, atbildētājs ir pārkāpis līguma izpildījuma pieņemšanas procedūru. Taču no tā, ka atbildētājs ir nogādājis sagatavoto kokmateriālu produkciju SIA „Gaujas Koks”, kur pēc pārbaudes lielākā kokmateriālu produkcijas daļa tika nodota realizācijai, secināms, ka atbildētājs ir pieņēmis izpildīto pasūtījumu – citādā veidā nekā noteikts līgumā, taču Civillikuma 2222.panta ietvaros.
[4.6] Tiesa kļūdaini iztulkojusi Civillikuma 2223.pantu, atbilstoši kuram pasūtītāja pienākums samaksāt uzņēmējam norunāto maksu radās pēc tam, kad uzņēmēja sagatavotās koksnes produkcija tika novērtēta SIA „Gaujas koks” un pieņemta turpmākai realizācijai.
Līdz ar to tiesa nepamatoti uzskatījusi, ka pasūtītājam bija tiesības atteikties no pieņemšanas-nodošanas akta parakstīšanas. Ar savām darbībām atbildētājs kā pasūtītājs Civillikuma izpratnē ir pieņēmis un atzinis pasūtījuma izpildi konkrētā apjomā, tādēļ viņam iestājas pienākums norēķināties par izpildīto pasūtījumu.
[4.7] Tiesa nepamatoti nav piemērojusi Civillikuma 1829.pantu un kļūdaini secinājusi, ka prasītāja Civillikuma 1829.panta ietvaros nav atzīstama par kreditori, kurai būtu tiesības prasīt saistības izpildījumu. Saistību izpildījuma pienākums atbildētājam kā pasūtītājam radās brīdī, kad uzņēmējas sagatavotās koksnes produkcija tika novērtēta SIA „Gaujas koks” un pieņemta turpmākai realizācijai.
[4.8] Tiesa nepamatoti nav piemērojusi Civillikuma 1652.panta otrās daļas 1.punktu, norādot, ka šī tiesību norma ar 2013.gada 23.maija grozījumiem Civillikumā ir izslēgta. Šāds apgalvojums ir pretrunā Civillikuma 3.pantam par to, ka katra civiltiesiska attiecība apspriežama pēc likumiem, kas bijuši spēkā tad, kad šī attiecība radusies, pārgrozījusies vai izbeigusies. Tā kā līgums tika noslēgts 2012.gada 17.septembrī, pušu tiesiskās attiecības apspriežamas pēc likumiem, kas uz to brīdi bija spēkā.
Motīvu daļa
[5] Pārbaudījis sprieduma likumību attiecībā uz argumentiem, kas minēti kasācijas sūdzībā, kā to nosaka Civilprocesa likuma 473.panta pirmā daļa, Augstākās tiesas Civillietu departaments atzīst, ka spriedums ir atceļams un lieta nododama jaunai izskatīšanai pirmās instances tiesā.
[6] No pārbaudāmā sprieduma izriet, ka tiesa uzskatījusi, ka prasītāja kā uzņēmēja nav izpildījusi līguma 1.punkta 1.1.apakšpunktā noteikto, jo nolīgto 500 kubikmetru koksnes vietā sagatavojusi tikai 330 kubikmetrus. Atbildētājam samaksa esot jāveic pēc tam, kad cirsma izstrādāta kailcirtē 500 kubikmetru apmērā un koksne pieņemta ar pieņemšanas-nodošanas aktu.
Piekrītot kasācijas sūdzības iesniedzējas viedoklim, Civillietu departaments turpmāk norādīto apsvērumu dēļ atzīst, ka šis tiesas secinājums izdarīts bez pietiekama pamata, jo tiesa, pārkāpdama Civilprocesa likuma 93.panta pirmās daļas, 97.panta, 189.panta trešās daļas, 190.panta un 193.panta piektās daļas noteikumus, nav devusi pienācīgu vērtējumu argumentiem, apstākļiem un pierādījumiem lietā.
[6.1] Civilprocesa likuma 189.panta trešā daļa noteic, ka spriedumam jābūt likumīgam un pamatotam. Proti, taisot spriedumu, tiesa vadās pēc materiālo un procesuālo tiesību normām (190.panta pirmā daļa), un tiesa spriedumu pamato uz apstākļiem, kas nodibināti ar pierādījumiem lietā (190.panta otrā daļa).
Civilprocesa likuma 97.panta pirmā daļa noteic, ka tiesa novērtē pierādījumus pēc savas iekšējās pārliecības, kas pamatota ar tiesas sēdē vispusīgi, pilnīgi un objektīvi pārbaudītiem pierādījumiem, vadoties no tiesiskās apziņas, kas balstīta uz loģikas likumiem, zinātnes atziņām un dzīvē gūtiem novērojumiem. Šī panta trešajā daļā ietverts noteikums, ka tiesai spriedumā jānorāda, kādēļ tā vienam pierādījumam devusi priekšroku salīdzinājumā ar citu pierādījumu un atzinusi vienus faktus par pierādītiem, bet citus – par nepierādītiem.
Minētās normas nosaka tiesas pienākumu pārbaudīt un novērtēt visus pierādījumus, kurus tiesa pieņēmusi, kā arī izvirza tiesai vairākas prasības, kas jāievēro, lai pareizi novērtētu lietā esošos pierādījumus. Pirmkārt, pierādījumi jāvērtē to kopumā, nevis izolēti. Otrkārt, vienlaikus jāvērtē pierādījumu saturs un forma. Treškārt, jānosaka pierādījumu nozīmība saistībā ar lietā konstatētajiem apstākļiem un faktiem. Ceturtkārt, jāiedziļinās katra pierādījuma būtībā, salīdzinot to ar citiem, un gadījumā, ja konstatētas pretrunas, jānorāda pamatojums, kādēļ vienam pierādījumam dota priekšroka.
Atbilstoši Civilprocesa likuma 193.panta piektajai daļai, sprieduma motīvu daļā jāatspoguļo tiesas nodibinātie faktiskie apstākļi, pierādījumu, uz kuriem balstīts atzinums par lietā konstatētajiem faktiem, izvērtējums, kā arī tie apsvērumi, kuru dēļ noraidīti tie vai citi lietas dalībnieku iesniegtie pierādījumi, un konstatēto strīda apstākļu juridiskā kvalifikācija.
[6.2] Pirmkārt, tiesa spriedumā nav norādījusi un nav ņēmusi vērā, ka atbildētājs bija prasību atzinis daļēji – 600 latu apmērā, un tiesvedības laikā prasību daļēji labprātīgi apmierinājis, 2013.gada 11.martā samaksājot 300 latus. Minētais izriet gan no atbildētāja 2013.gada 8.marta un 12.marta rakstveida paskaidrojumiem, gan no 2013.gada 11.marta maksājuma uzdevuma par 300 latu samaksu prasītājai ar norādi uz SIA „Kano mežs” 2012.gada 15.novembra rēķinu Nr. 15112012-1 par darba izpildi saimniecībā „Vītoli”.
No 2013.gada 23.maija tiesas sēdes audioieraksta dzirdams, ka, ņemot vērā minēto maksājumu, prasītājas pārstāve daļēji atteicās no prasības, samazinot galvenā parāda apmēru par 300 latiem. Līdz ar to nav pareizs spriedumā norādītais, ka prasītāja prasību uzturēja tajā norādītajā apmērā.
Tāpat Civillietu departaments piekrīt kasācijas sūdzības iesniedzējai, ka tiesa spriedumā nepamatoti norādījusi, ka lietas izskatīšanas gaitā atbildētāja pārstāve prasību neatzina pilnīgi. Atbilstoši Civilprocesa likuma 164.panta septītajai daļai atbildētājam ir tiesības grozīt savu attieksmi pret prasību līdz lietas izskatīšanas pēc būtības pabeigšanai, taču ne tiesas sēžu protokolos, ne audioierakstos līdz lietas izskatīšanas pēc būtības pabeigšanai nav fiksēta tāda skaidra atbildētāja vai viņa pārstāves norāde, ka atbildētājs neatzīst prasību pilnīgi.
Civillietu departamenta ieskatā tādējādi tiesa pārkāpusi Civilprocesa likuma 189.panta trešā daļas, 190.panta noteikumus par sprieduma likumību un pamatotību, 97.panta noteikumus par visu pierādījumu novērtēšanu un 193.panta piektās daļas noteikumus par pienākumu sprieduma motīvu daļā atspoguļot tiesas nodibinātos faktiskos apstākļus un to juridisko kvalifikāciju.
Civillietu departaments secina, ka šo procesuālo pārkāpumu pamatā ir procesuālie pārkāpumi tiesas sēdes vadīšanā un protokola saturā. Civilprocesa likuma 163.panta otrā daļa paredz, ka pēc lietas izskatīšanas pēc būtības uzsākšanas tiesa noskaidro, vai prasītājs uztur prasību un vai atbildētājs atzīst prasību. Atkārtoti minētais noskaidrojams pirms lietas izskatīšanas pēc būtības pabeigšanas (Civilprocesa likuma 183.panta otrā daļa). Savukārt Civilprocesa likuma 62.panta otrā daļa noteic, ka par prasītāja atteikšanos no prasības, kā arī par to, ka atbildētājs ir atzinis prasību un lietas dalībnieki atzinuši juridiskos faktus, izdara atzīmi tiesas sēdes protokolā, un attiecīgi prasītājs, atbildētājs vai abas puses to apliecina, parakstoties atsevišķā tiesas sagatavotā apliecinājumā.
No 2013.gada 23.maija un 2013.gada 12.decembra tiesas sēžu protokoliem redzams, ka tajos vispār nav fiksēts, vai prasītājs uztur vai neuztur prasību pilnīgi vai daļēji un vai atbildētājs atzīst vai neatzīst prasību pilnīgi vai daļēji. Nav fiksēta prasītājas daļējā atteikšanās no prasības (prasības summas samazināšana), lai gan no audioieraksta dzirdams, ka prasītājas pārstāve daļēji atteicās no prasības, samazinot prasības summu. Arī atsevišķu tiesas sagatavotu apliecinājumu par prasītājas daļēju atteikšanos no prasības un par atbildētāja daļēju prasības atzīšanu lietā nav.
Civillietu departaments piekrīt kasācijas sūdzības iesniedzējai, ka minētie procesuālie pārkāpumi kopumā šajā lietā vērtējami kā būtiski, kas varēja novest pie lietas nepareizas izspriešanas, jo tiesa prasības daļēju atzīšanu un prasības summas daļēju apmaksu faktiski atstājusi bez ievērības. Tādēļ spriedumā nav dots vērtējums svarīgam apstāklim – uzņēmuma  līgumā noteikto darbu daļējai apmaksai. Attiecīgi nav novērtēts, vai daļēja pamatparāda samaksa ir uzskatāma par apliecinājumu tam, ka atbildētājs ir atzinis pasūtījuma izpildi daļā par labu esam un atzinis samaksas pienākuma iestāšanos atbilstoši Civillikuma 2223.pantam. Turklāt šim apstāklim var būt arī nozīme pušu gribas noskaidrošanā un attiecīgi līguma iztulkošanā.
[6.3] Otrkārt, Civillietu departaments piekrīt kasācijas sūdzības argumentam, ka tiesa pieļāvusi procesuālus pārkāpumus arī attiecībā uz pierādījumu izprasīšanu.
Lai gan 2013.gada 23.maija tiesas sēdes protokolā tas nav atspoguļots, no sēdes audioieraksta izriet, ka prasītājas pārstāve pieteica tiesai lūgumu izprasīt no Valsts meža dienesta informāciju par atbildētāja veikto mežsaimniecisko darbību saimniecībā „Vītoli”, kas varētu liecināt par līguma izpildi.
Nekāds tiesas lēmums par pieteikto lūgumu tiesas sēdes protokolā nav atspoguļots, kas ir Civilprocesa likuma 62.panta pirmās daļas 10.punkta pārkāpums. Tāpat sēdes audioierakstā nav dzirdams skaidri formulēts lēmums, taču no tiesas teiktā var pieņemt, ka šis lūgums ir apmierināts. Tomēr lietas materiālos nav pierādījumu, ka tiesa šo lēmumu būtu izpildījusi un pierādījumus būtu izprasījusi. Tādējādi tiesa pārkāpusi arī Civilprocesa likuma 93.panta otro daļu.
[6.4] Treškārt, ir pamatots kasācijas sūdzības arguments, ka tiesa pārkāpusi Civilprocesa likuma 97.panta pirmās daļas noteikumus par vispusīgi, pilnīgu un objektīvu pierādījumu novērtēšanu un trešās daļas prasības spriedumā norādīt, kādēļ tiesa vienam pierādījumam devusi priekšroku salīdzinājumā ar citu pierādījumu un atzinusi vienus faktus par pierādītiem, bet citus – par nepierādītiem.
Tiesa spriedumā atsaukusies tikai uz četriem pierādījumiem – pušu līgumu, atbildētāja iesniegtajām fotogrāfijām, atbildētāja neparakstīto pieņemšanas-nodošanas aktu un liecinieka [pers. D] liecībām (spriedumā kļūdaini norādīts [pers. D1]). Taču pārējie pierādījumi nav vērtēti. Piemēram, pilnīgi bez ievērības atstātas liecinieku [pers. B] un [pers. C] liecības.
Spriedumā konstatēts, ka prasītāja nav izpildījusi līguma 1.1.apakšpunktā noteikto, jo nav sagatavojusi 500 kubikmetru koksnes un darbus cirsmā nav veikusi kailcirtē. Šāds secinājums ir balstīts uz apsvērumu, ka nav iesniegti pierādījumi par to, ka kādu apstākļu dēļ pārējā līguma daļā līgumu izpildīt nebija iespējams. Taču no 2013.gada 23.maija audioieraksta dzirdams, ka prasītāja tiesas sēdē bija norādījusi, ka 500 kubikmetrus nemaz nevarēja izstrādāt, jo, piemēram, pat matemātiski tik daudz mežā nemaz nebija palicis. Tāpat prasītāja izvirzījusi vairākus citus argumentus pret atbildētāja iebildumiem. Šos argumentus prasītāja pamatojusi ar lietā nopratināto liecinieku [pers. B] un [pers. C] liecībām par līguma izpildes apstākļiem un atbildētāja norādījumiem koku izciršanā, tostarp, ka bija koki, kas bija jāatstāj. Šos pierādījumus tiesa spriedumā vispār nav vērtējusi.
[7] Civillietu departaments atzīst par pamatotu kasācijas sūdzības iesniedzējas viedokli, ka tiesa nepareizi iztulkojusi un piemērojusi uzņēmuma līgumu regulējošās Civillikuma normas (2213., 2222., 2223.pantu).
[7.1] Civillikuma 2212.panta pirmā daļa noteic, ka ar uzņēmuma līgumu viena puse uzņemas izpildīt otrai par zināmu atlīdzību ar saviem darba rīkiem un ierīcēm kādu pasūtījumu, izgatavot kādu lietu vai izvest galā kādu pasākumu.
No minētā secināms, ka, ja saskaņā ar uzņēmuma līgumu ir jāizstrādā koksne cirsmā, tad uzņēmuma līguma būtība ir izgatavotās lietas – sagatavotās koksnes nodošana (piegāde) pasūtītājam pret atlīdzību.
[7.2] Civillikuma 2213.pants paredz, ka uzņēmējam jāizpilda pasūtījums saskaņā ar līgumu un jānodod pasūtītājam. Civillikuma 2222.panta pirmā daļa noteic, ka pasūtītājam jāpieņem no uzņēmēja tā izpildītais pasūtījums; pretējā gadījumā viņš atbild par visām nokavējuma sekām. Saskaņā ar Civillikuma 2223.panta pirmo daļu, tiklīdz pasūtījums izpildīts un atzīts par labu, pasūtītājam jāsamaksā uzņēmējam norunātā maksa. Savukārt Civillikuma 2223.panta otrā daļa noteic, ka maksa var būt norunāta kā par visu darbu kopā, tā arī par tā daļām un arī pēc laika, ja vien uzņēmējs uzņēmies izpildīt visu pasūtījumu. Otrā gadījumā uzņēmējs var pēc katras daļas pabeiguma prasīt, lai to pieņem un par to samaksā, bet pēdējā – lai samaksā termiņos, ja vien nav citādi norunāts. Prasīt samaksu uz priekšu uzņēmējs var tikai tad, kad viņš to tieši pielīdzis.
No minētajām normām izriet, ka samaksas priekšnoteikums ir izpildītā pasūtījuma pilnīga vai daļēja pieņemšana, atzīstot to par labu.
[7.3] Pušu līguma 1.1.punktā prasītāja kā izpildītāja apņēmusies sagatavot koksni cirsmā, kas atrodas Zīlānu pagastā, Krustpils novadā; izcērtamais apjoms 500 kubikmetri, un līguma 1.3.punktā prasītāja apņēmusies sagatavot koksni pēc pasūtītāja dotiem izmēriem un kvalitātes prasībām, ar pasūtītāju saskaņotā laikā (līguma 1.4.punkts), kā arī ievērojot citus pasūtītāja dotos norādījumus.
Līguma 2.punktā noteikts, ka pasūtītājs apņemas samaksāt izpildītājam pēc koksnes pieņemšanas akta, kailcirtē 3,50 latus par kubikmetru par koksnes sortimenta sagatavošanu, un 3.punkts paredz, ka darba samaksa tiek aprēķināta pēc koksnes pievešanas pie ceļa.
[7.4] No minētā redzams, ka maksa noteikta par sagatavotās un pie ceļa pievestās koksnes kubikmetriem, nevis par visa apjoma izciršanu kopumā. Tātad faktiski maksa nav norunāta par visu darbu kopā, bet gan par sagatavotajiem un pievestajiem kubikmetriem, un šādā gadījumā piemērojama Civillikuma 2223.panta otrā daļa, saskaņā ar kuru uzņēmējs var pēc katras daļas pabeiguma prasīt, lai to pieņem un par to samaksā.
[7.5] Turklāt tiesa uzskatījusi, ka prasība celta priekšlaicīgi arī tādēļ, ka vēl nav iztecējis līguma darbības termiņš – 2013.gada 31.decembris. Tiesa norādījusi, ka saskaņā ar Civillikuma 1832.pantu, lai saistību tiesība izbeigtos, ir vajadzīgs tās izpildījums – lai saistības priekšmets būtu izpildīts pilnīgi. Šis tiesas atzinums konkrētajā lietā nav pamatots, jo Civillikuma 2222. un 2223.pants saista samaksas pienākumu ar pasūtījuma pieņemšanu un atzīšanu par labu, nevis ar līguma darbības termiņu vai saistību izbeigšanos. Apstāklis, ka līgums ir spēkā līdz 2013.gada 31.decembrim, nenozīmē, ka atbildētājs var līdz tam nemaksāt par faktiski sagatavoto, atbildētājam nodoto un turklāt vēl tālāk realizēto koksni.
[7.6] Lietā nav strīda un to arī spriedumā konstatējusi tiesa, ka 330 kubikmetri koksnes ir bijuši sagatavoti un pievesti pie ceļa un ka atbildētājs tos aizvedis un vismaz lielāko daļu pārdevis. Prasītāja ir uzsvērusi, ka tādējādi atbildētājs faktiski ir pasūtījumu izpildītajā apmērā pieņēmis un vismaz realizētajā apjomā atzinis par labu. Spriedumā nav motīvu, kādēļ šis prasītājas arguments nebūtu pareizs.
[7.7] Ievērojot minēto, tiesa nepamatoti saistījusi plānoto izcērtamo 500 kubikmetru apjomu ar faktiski izstrādātās koksnes nodošanu, pieņemšanu un samaksu, kā arī nepamatoti atzinusi, ka prasītājai samaksa par paveikto pienākas tikai tad, kad izpildīts viss apjoms.
Šādos apstākļos tiesas arguments, ka prasītāja nav izpildījusi pielīgto saistību pilnā apjomā, bet tikai daļēji, prasītājai norunāto 500 kubikmetru vietā piegādājot 330 kubikmetrus, nav pietiekams pamats atbildētāja pilnīgai atbrīvošanai no samaksas pienākuma par izpildītu un pieņemtu pasūtījumu.
[7.8] Turklāt atbilstoši līguma 4. un 5.punktam pasūtītājam ir tiesības ieturēt sortimentu cenu starpību, ja izpildītājs pieļāvis brāķi, par ko tiek sastādīts akts, kurā tiek norādīta zaudējumu summa.
No lietas materiāliem, atbildētāja rakstveida paskaidrojumiem, prasības daļējas atzīšanas fakta un daļēji veiktās samaksas fakta izriet, ka pusēm nav strīda par to, ka prasītāja ir sagatavojusi koksni 330 kubikmetrus, taču strīds ir par zaudējumu apmēru, kuru prasītāja nodarījusi atbildētājam, un attiecīgi samaksas lielumu. Prasītāja atzīst, ka 32 koki SIA „Gaujas Koks” pieņemti par zemāku cenu, nekā būtu bijis jāpieņem, ja to garums būtu bijis atbilstošs, bet kopējais zaudējumu apmērs atbildētājam ir nevis 416 lati, kā to norāda atbildētājs, bet gan 124,54 lati. Līdz ar to šis strīds tiesai bija jāizšķir.
[8] Ir pamatots kasācijas sūdzības arguments, ka tiesa atteikusi Civillikuma 1652.panta otrās daļas 1.punkta piemērošanu nepareiza iemesla dēļ, proti, ka šis punkts ar 2013.gada 23.maija grozījumiem ir izslēgts no Civillikuma. Šāds arguments ir pretrunā Civillikuma 3.pantam par to, ka katra civiltiesiska attiecība apspriežama pēc likumiem, kas bijuši spēkā tad, kad šī attiecība radusies, pārgrozījusies vai izbeigusies. Tā kā pušu līgums tika noslēgts un daļēji izpildīts 2012.gada rudenī, tad pušu tiesiskās attiecības apspriežamas pēc likumiem, kas uz to brīdi bija spēkā.
[9] Civillietu departamenta ieskatā iepriekš izklāstīto argumentu kopums ļauj secināt, ka konstatētie trūkumi materiālo tiesību normu piemērošanā un procesuālie pārkāpumi lietai nozīmīgo apstākļu noskaidrošanā, pierādījumu novērtēšanā un spriedumā izdarīto secinājumu pamatošanā vērtējami kā tādi, kas varēja novest pie lietas nepareizas izspriešanas. Tas dod pamatu sprieduma atcelšanai.
[10] Civillietu departaments uzskata par nepieciešamu papildus norādīt, ka tiesa ir pārkāpusi arī Civilprocesa likuma 151.panta trešo daļu, kura konkrētās lietas izskatīšanas laikā noteica, ka lietas izskatīšanas gaitā tiesnesis cenšas puses samierināt, un 163.panta otro daļu un 183.panta otro daļu, atbilstoši kurām pēc lietas izskatīšanas pēc būtības uzsākšanas un pirms lietas izskatīšanas pēc būtības pabeigšanas tiesa noskaidro, vai puses nevēlas noslēgt izlīgumu. No 2013.gada 23.maija tiesas sēdes audioieraksta dzirdams, ka atbildētājs vairākas reizes izteicis vēlēšanos vienoties ar otru pusi, bet tiesa ne tikai nav izpildījusi Civilprocesa likuma 151.panta trešās daļas, 163.panta otrās daļas un 183.panta otrās daļas prasības, bet pat, gluži otrādi, norādījusi atbildētājam, ka sarunas ar otru pusi vairs nav iespējamas (audioieraksta 13.minūte).
Iepriekšminētajās Civilprocesa likuma normās noteiktie tiesas pienākumi ir svarīgi, lai radītu apstākļus pušu strīda atrisināšanai pēc iespējas miermīlīgā un pušu interesēm atbilstošā veidā, pēc iespējas ekonomējot pušu un tiesas laiku un finanšu līdzekļus. Līdz ar to, izskatot lietu no jauna, tiesai ir jāievēro visi Civilprocesa likuma noteikumi, tostarp 21.nodaļas normas par lietas iztiesāšanas kārtību.
[11] Atceļot spriedumu, saskaņā ar Civilprocesa likuma 458.panta otro daļu [pers. E] – personai, kura SIA „Kano mežs” vārdā bija samaksājusi drošības naudu, atmaksājama drošības nauda 284,57 euro.
Rezolutīvā daļa
Ņemot vērā minēto un pamatojoties uz Civilprocesa likuma 474.panta 2.punktu, 475.pantu, Augstākās tiesas Civillietu departaments
nosprieda
Atcelt Jēkabpils rajona tiesas 2013.gada 20.decembra spriedumu un nodot lietu jaunai izskatīšanai Jēkabpils rajona tiesai.
Atmaksāt [pers. E] drošības naudu 284,57 EUR (divi simti astoņdesmit četrus euro un 57 centus).
Spriedums nav pārsūdzams.

Tiesību aktu saraksts

Civillikuma 3.pants
1652.pants otrās daļas 1.punkts
1832.pants
2213.pants
2222.pants
2223.panta pirmā, otrā daļa
Civilprocesa likums
62.panta pirmās daļas 10.punkts, otrā daļa
93.panta pirmā un otrā daļa
97.panta pirmā daļa
151.-188.pants
151.panta trešā daļa
163.panta otrā daļa
164.panta septītā daļa
183.panta otrā daļa
189.panta trešā daļa
190.pants
190.panta pirmā un otrā daļa
193.panta piektā daļa
458.panta otrā daļa
473.panta pirmā daļa
474.panta 2.punkts