Parādnieka mantas jēdziena tvērums Maksātnespēja likuma izpratnē

Latvijas Republikas Augstākās tiesas
Civillietu departamenta
2016. gada 29. novembra
LĒMUMS
Lieta Nr. C30642215
SPC–18/2016

Latvijas Republikas Augstākas tiesas Civillietu departaments šādā sastāvā: tiesnese referente	A. Vītola
tiesnesis	N. Salenieks
tiesnese	M. Zāģere
izskatīja rakstveida procesā Latvijas Republikas Ģenerālprokuratūras Personu un valsts tiesību aizsardzības departamenta virsprokurora protestu par Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2015.gada 4.decembra lēmumu, ar kuru daļēji apmierināta administratora sūdzība par Maksātnespējas administrācijas lēmumu.
Aprakstošā daļa
[1] Prasījumu, kas izriet no [pers. A] un AS „SEB banka” 2009.gada 8.jūlijā noslēgtā kredīta līguma Nr.AK09029, nodrošināšanai trešā persona [pers. B] ieķīlāja sev piederošo nekustamo īpašumu [adrese].
[2] Ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2015.gada 17.jūlija spriedumu pasludināts [pers. A] maksātnespējas process un uzsākta bankrota procedūra. Par maksātnespējas procesa administratoru iecelts Aldis Saulietis.
[3] Administrators parādnieces [pers. A] mantas pārdošanas plānā iekļāva trešajai personai [pers. B] piederošo nekustamo īpašumu [adrese].
[4] [Pers. B] Maksātnespējas administrācijā iesniedza sūdzību par administratora rīcību [pers. A] maksātnespējas procesā.
[5] Ar Maksātnespējas administrācijas 2015.gada 21.oktobra lēmumu Nr. 1-10/207 atzīts, ka administrators Aldis Saulietis parādnieces [pers. A] mantas pārdošanas plānā, iekļaujot trešajai personai [pers. B] piederošu nekustamo īpašumu [adrese], kas ieķīlāts AS „SEB banka”, kā arī uzsākot šā nekustamā īpašuma pārdošanu izsolē, ir pārkāpis Maksātnespējas likuma 26.panta otrās daļas, 7.panta pirmās daļas un 113.panta pirmās daļas prasības. Administratoram uzlikts tiesisks pienākums nekavējoties veikt nepieciešamās darbības, lai novērstu konstatēto pārkāpumu.
[6] Maksātnespējas procesa administrators Aldis Saulietis 2015.gada 6.novembrī Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesā iesniedza sūdzību, kurā lūgts: 1. Atcelt Maksātnespējas administrācijas 2015.gada 21.oktobra lēmumu Nr.1-10/207. 2. Piedzīt no Maksātnespējas administrācijas Alda Saulieša labā tiesas izdevumus 31,34 EUR un maksu par nekustamā īpašuma [adrese], izsoles sludinājuma publicēšanu laikrakstā „Latvijas Vēstnesis” 78,26 EUR. 3. Noteikt tiesības AS „SEB banka” saņemt no Maksātnespējas administrācijas likumiskos 6 % gadā no nekustamā īpašuma [adrese], pārdošanas sākumcenas 21 000 EUR sākot ar izsoles atcelšanas dienu līdz nākamajai izsoles dienai.
[7] Ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2015.gada 4.decembra lēmumu administratora Alda Saulieša sūdzība apmierināta daļēji. Maksātnespējas administrācijas 2015.gada 21.oktobra lēmums Nr. 1-10/207 atcelts. No Maksātnespējas administrācijas Alda Saulieša labā piedzīti tiesas izdevumi 31,34 EUR. Pārējā daļā sūdzība noraidīta.
Lēmums pamatots ar šādiem argumentiem.
[7.1] Lietā pastāv strīds par Maksātnespējas administrācijas un tiesas kompetences sadalījumu sūdzību izskatīšanā.
Ņemot vērā Maksātnespējas likuma 174.panta pirmo daļu un Civilprocesa likuma 36332.panta pirmo daļu, secināms, ka tikai tiesai ir tiesības pārbaudīt administratora lēmuma atbilstību normatīvo aktu prasībām.
Maksātnespējas administrācija ir pārkāpusi savu kompetenci, jo tai nav tiesību izlemt jautājumu par izsoles atcelšanu, kā arī izvērtēt administratora sastādīto parādnieka mantas pārdošanas plānu un administratora lēmumu, ar kuru atzīts kreditora prasījums.
[7.2] Administratoram ir ne tikai tiesības, bet arī pienākums maksātnespējas procesā pārdot par nodrošinājumu kalpojošo mantu. Minētais izriet no Maksātnespējas likuma 6.pantā nostiprinātajiem maksātnespējas procesa principiem. Ar administratora 2015.gada 24.augusta lēmumu atzīts nodrošinātās kreditores AS „SEB banka” prasījums 77 202,85 EUR.
Lēmums pamatots ar Civillikuma 1278., 1280., 1283., 1286., 1309.pantu, Maksātnespējas likuma 6.pantu, 7., 174.panta pirmo daļu, 176.panta pirmo un trešo daļu, Zemesgrāmatu likuma 46.panta pirmo daļu un Civilprocesa likuma 36332.panta pirmo daļu.
Lēmums kā nepārsūdzams stājies likumīgā spēkā.
[8] Par šo lēmumu Latvijas Republikas Ģenerālprokuratūras Personu un valsts tiesību aizsardzības departamenta virsprokurors iesniedzis protestu, kurā lūgts lēmumu atcelt un sūdzību nodot jaunai izskatīšanai.
Protestā norādīti šādi argumenti.
[8.1] Maksātnespējas administrācijas un tiesas kompetence sūdzību izskatīšanā par administratora rīcību vai lēmumiem noteikta Maksātnespējas likumā. Proti, sūdzību tiesā izskata tikai tad, ja pastāv apstākļi, kas norādīti Maksātnespējas likuma 68.panta septītajā daļā, 80.pantā un 176.panta trešajā daļā.
[8.2] Parādnieka mantas pārdošanas plāna sastādīšana uzskatāma par administratora rīcību. Administrators parādnieces mantas pārdošanas plānā nepamatoti iekļāva citai personai piederošu nekustamo īpašumu.
[8.3] Maksātnespējas administrācija, konstatējot Maksātnespējas likuma 7.panta pirmās daļas, 26.panta otrās daļas un 113.panta pirmās daļas prasību pārkāpumus, pamatoti uzlikusi administratoram tiesisku pienākumu nekavējoties veikt nepieciešamās darbības pārkāpumu novēršanai.
[8.4] Tiesa maldīgi secinājusi, ka Maksātnespējas likuma 6.pantā nostiprinātais tiesību saglabāšanas, kreditoru vienlīdzības un saistību izpildes princips uzliek administratoram pienākumu pārdot trešās personas mantu.
Protests pamatots ar Civilprocesa likuma 36332.panta pirmo daļu, Maksātnespējas likuma 5. un 7.panta pirmo daļu, 92.pantu, 128.panta pirmo daļu, 138.panta 1.punktu, 143. un 174.panta pirmo daļu, 175.panta pirmās daļas 2.punktu.
[9] Maksātnespējas administrācija paskaidrojumos norādījusi, ka protests ir pamatots un apmierināms. Savukārt administrators Aldis Saulietis paskaidrojumos norādījis, ka protestu uzskata par nepamatotu un noraidāmu.
Motīvu daļa
[10] Pārbaudījis lietas materiālus un apsvēris protestā norādītos argumentus, Civillietu departaments atzīst, ka Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2015.gada 4.decembra lēmums atceļams daļā.
[11] Maksātnespējas likuma 5.panta pirmajā daļā noteikts, ka fiziskās personas maksātnespējas process ir tiesiska rakstura pasākumu kopums, kura mērķis ir pēc iespējas pilnīgāk apmierināt kreditoru prasījumus no parādnieka mantas un dot iespēju parādniekam, kura manta un ienākumi nav pietiekami visu saistību segšanai, tikt atbrīvotam no neizpildītajām saistībām un atjaunot maksātspēju.
To ievērojot, administratoram ir pienākums apzināt parādnieka mantu, sagatavot parādnieka mantas pārdošanas plānu, organizēt parādnieka mantas pārdošanu (Maksātnespējas likuma 137.panta 3., 8.un 9.punkts).
Parādnieka mantas pārdošanas plāna sastādīšanu reglamentē Maksātnespējas 113.pantā pirmā daļa, no kuras izriet, ka parādnieka mantas pārdošanas plānā administrators iekļauj ziņas tikai par parādnieka mantu (ieķīlātu, neieķīlātu).
Arī Maksātnespējas likuma 138.panta 1.punkts paredz administratora tiesības atsavināt tikai parādnieka mantu šajā likumā noteiktajos gadījumos.
[12] Atbilstoši Maksātnespējas likuma 143.panta pirmajai daļai kopsakarā ar šā likuma 92.pantu atzīstams, ka „parādnieka mantas” jēdzienā ietilpst parādnieka nekustamais īpašums, kustamā manta, tai skaitā naudas līdzekļi; naudas līdzekļi, kas iegūti, atsavinot parādnieka mantu; saskaņā ar šā likuma 93.pantu atgūtā manta; augļi, kas iegūti no parādnieka mantas maksātnespējas procesa laikā; maksātnespējas procesa laikā cita tiesiski iegūtā manta; parādnieka ienākumi, kas gūti fiziskās personas maksātnespējas procesa laikā.
No minētā nepārprotami izriet, ka trešajai personai piederoša manta neietilpst „parādnieka mantas” jēdzienā. Līdz ar to šī manta nav iekļaujama parādnieka mantas pārdošanas plānā un nav atsavināma fiziskās personas maksātnespējas procesā Maksātnespējas likumā noteiktajā kārtībā.
[13] Maksātnespējas likuma 26.panta otrajā daļā noteikts, ka administrators nodrošina efektīvu un likumīgu fiziskās personas maksātnespējas procesa norisi.
Lai izvērtētu administratora rīcības tiesiskumu, parādnieka mantas pārdošanas plānā iekļaujot trešajai personai piederošo mantu un uzsākot tās atsavināšanas procedūru, Maksātnespējas administrācija pamatoti pievērsās tiesību normu, kas noteic nodrošinātā kreditora statusu parādnieka maksātnespējas procesā, analīzei.
Maksātnespējas likuma 7.panta pirmajā daļā noteikts, ka nodrošinātais kreditors ir kreditors, kura prasījuma tiesības pret parādnieku vai trešo personu ir nodrošinātas ar komercķīlu, zemesgrāmatā vai kuģu reģistrā reģistrētu hipotēku uz parādnieka mantu.
No minētās tiesību normas satura un jēgas tieši un nepārprotami izriet, ka nodrošinātā kreditora prasījuma tiesības ir nodrošinātas ar parādnieka mantu. Proti, nodrošinātā kreditora statusa priekšnoteikums ir spēja maksātnespējas procesa laikā gūt sava prasījuma apmierināšanu no parādnieka ieķīlātās mantas.
Maksātnespējas likuma izpratnē kreditors nodrošinātā kreditora statusu var iegūt tikai gadījumā, ja tā prasījuma tiesības ir nodrošinātas ar pašam parādniekam piederošu lietu, jo maksātnespējas procesā kreditoru saistību dzēšana notiek ar parādniekam piederošu mantu (sk. Augstākās tiesas Civillietu departamenta 2014.gada 30.aprīļa lēmumu lietā Nr. SPC-12/2014).
Augstākās tiesas Senāta 2013.gada 4.oktobra lēmumā lietā Nr. SPC-42/2013 atzīts, ka viens no priekšnoteikumiem nodrošinātā kreditora statusa iegūšanai ir tieši parādnieka nodotais saistību nodrošinājums.
Administratoram maksātnespējas procesā ir pienākums pārdot par nodrošinājumu kalpojošo (ieķīlāto) parādnieka mantu.
Taču AS „SEB banka” prasījuma tiesības, kas izriet no 2009.gada 8.jūlijā noslēgtā kredīta līguma Nr.AK09029, nav nodrošinātas ar parādniecei piederošo mantu.
Par nodrošinājumu kalpojošās mantas, kas ir trešās personas īpašums, pārdošanai [pers. A] maksātnespējas procesā nav tiesiska pamata.
[14] Maksātnespējas likuma 113.panta pirmajā daļā noteikts, ka parādnieka mantas pārdošanas plānā administrators iekļauj šādas ziņas: (..). Minētā tiesību norma neparedz īpašu lēmumu par mantas pārdošanas plāna sastādīšanu. Lietas materiālos administratora lēmums par parādnieka mantas pārdošanas plāna sastādīšanu nav atrodams. Līdz ar to minētā plāna sastādīšana faktiski uzskatāma par administratora rīcību, kā to pamatoti kvalificējusi Maksātnespējas administrācija.
Savukārt, ja administrators tomēr būtu pieņēmis īpašu lēmumu par parādnieka mantas pārdošanas plāna sastādīšanu, Civillietu departaments uzskata par nepieciešamu norādīt tālāk minēto.
Maksātnespējas likums precīzi nodala tiesas un Maksātnespējas administrācijas kompetenci, likuma 174.panta pirmajā daļā nosakot, ka Maksātnespējas administrācija izskata sūdzības par administratora rīcību, izņemot tos likumā noteiktos gadījumus, kad sūdzības par administratora lēmumiem izskatāmas tiesā, kurā ierosināta maksātnespējas procesa lieta.
Tiesā var pārsūdzēt administratora lēmumu par parādnieka pārstāvja noteikšanu (Maksātnespējas likuma 68.panta septītā daļa), administratora lēmumu par kreditora prasījumu atzīšanu, neatzīšanu vai daļēju atzīšanu (Maksātnespējas likuma 80.pants) un administratora lēmumu, kura pamatā ir strīds par tiesībām (Maksātnespējas likuma 176.panta trešā daļa).
Administratora citu lēmumu pārsūdzēšanu tiesā Maksātnespējas likums neparedz.
Saskaņā ar Civilprocesa likuma 363.32 panta pirmo daļu tiesa izskata kreditora, parādnieka vai trešās personas, kuras likumiskās intereses aizskartas, sūdzības par administratora lēmumu fiziskās personas maksātnespējas procesā.
Lai gan minētā panta pirmajā daļā nav atrunāts, ka tiesa izskata sūdzības par administratora lēmumiem Maksātnespējas likumā noteiktajos gadījumos, tiesību doktrīnā atzīts, ka „fiziskās personas maksātnespējas procesā tiesā tieši var iesniegt sūdzības par administratora lēmumiem tikai tad, ja tas noteikts likumā. Administratora lēmumi par personu tiesisko statusu maksātnespējas procesā ir pārsūdzami tiesā. Pārējos gadījumos sūdzības vispirms izskata Maksātnespējas administrācija, tādējādi gan atslogojot tiesu, gan arī nodrošinot jautājumu izskatīšanu institūcijā, kas ir specializēta, t.i., tai ir gan atbilstoša resursu kapacitāte, gan arī akumulētas zināšanas un pieredze maksātnespējas jautājumos.” (sk. Civilprocesa likuma komentāri. II daļa( 29.-60.1 nodaļa). Sagatavojis autoru kolektīvs. Prof. K.Torgāna zinātniskajā redakcijā.- Rīga: Tiesu namu aģentūra,2012, 521.-522.lpp.).
[15] Tiesa nepamatoti atzina, ka Maksātnespējas administrācija, izskatot sūdzību, lēma jautājumu par izsoles atcelšanu.
Maksātnespējas administrācija atbilstoši Maksātnespējas likuma 175.panta pirmās daļas 2.punktā noteiktajai kompetencei pieņēma lēmumu par administratora rīcību fiziskās personas maksātnespējas procesā, kā arī par tiesiskā pienākuma uzlikšanu konstatētā pārkāpuma novēršanai.
[16] Tiesa kļūdījusies, uzskatīdama, ka Maksātnespējas likuma 6.pantā nostiprinātais tiesību saglabāšanas, kreditoru vienlīdzības un saistību izpildes princips uzliek administratoram pienākumu pārdot trešās personas mantu konkrētas fiziskās personas maksātnespējas procesa ietvaros.
Civillietu departaments vērš uzmanību, ka ķīlas ņēmējai, kurai trešā persona ieķīlājusi savu lietu, saglabājas pirms parādnieces maksātnespējas procesa iegūtās tiesības meklēt apmierinājumu no ieķīlātās lietas, kā to paredz Civillikuma 1319.pants. Ķīlas ņēmējai ir tiesības izvēlēties gan prasības tiesvedību, gan arī citu vienkāršotāku tiesvedības veidu – saistību bezstrīdus izpildīšanu vai nekustamā īpašuma pārdošanu izsolē tiesas ceļā, ja ķīlas līgumā pielīgta tiesība pārdot ķīlu par brīvu cenu.
Turklāt konkrētajā gadījumā no lietas materiāliem izriet, ka AS „SEB banka” ir cēlusi prasību tiesā pret [pers. B], lūdzot atļaut ķīlas ņēmējai izlietot ķīlas (hipotēkas) tiesības uz ieķīlāto nekustamo īpašumu [adrese]. Ar Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2015.gada 17.februāra spriedumu AS „SEB banka” prasība apmierināta, spriedums ir stājies likumīgā spēkā un šis spriedums izpildāms, ievērojot Civilprocesa likumā noteiktos tiesas spriedumu izpildes vispārīgos noteikumus.
[17] Lai gan protestā lūgts atcelt Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2015.gada 4.decembra lēmumu pilnīgi, protestā nav norādīti argumenti, kā izpaužas lēmuma nepareizība daļā, ar kuru administratora sūdzība noraidīta.
To ievērojot, Civillietu departaments uzskata, ka tiesas lēmums atceļams daļā, ar kuru apmierināta administratora sūdzība, nododot lietu šajā daļā jaunai izskatīšanai tai pašai tiesai, bet lēmums daļā, ar kuru sūdzība noraidīta, atstājams negrozīts.
Rezolutīvā daļa
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 474.panta 2.punktu un 485.pantu, Civillietu departaments
nolēma
Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesas 2015.gada 4.decembra lēmumu atcelt daļā, ar kuru sūdzība apmierināta, nododot lietu šajā daļā jaunai izskatīšanai tai pašai tiesai citā sastāvā.
Pārējā daļā lēmumu atstāt negrozītu. 
Lēmums nav pārsūdzams.

Tiesību aktu un tiesas nolēmumu saraksts

Civillikuma 1319.pants

Maksātnespējas likuma 5.panta pirmā daļa
6.pants
7.panta pirmā daļa
26.pants otrā daļa
68.panta septītā daļa
80.pants
92.pants
93.pants
113.panta pirmā daļa
137.panta 3., 8.un 9.punkts
138.panta 1.punkts
143.panta pirmā daļa
174.panta pirmā daļa
175.panta pirmās daļas 2.punkts
176.panta trešā daļa

Lieta C27195813 Augstākās tiesas Civillietu departamenta 2014.gada 30.aprīļa lēmums Nr. SPC-12/2014
Lieta C31299813 Augstākās tiesas Senāta 2013.gada 4.oktobra lēmums lietā Nr. SPC-42/2013