Tiesas izdevumu atlīdzināšana, ja tiesvedība lietā izbeigta

Latvijas Republikas Augstākās tiesas
Civillietu departamenta
2016.gada 16.oktobra
LĒMUMS
Lieta Nr.C02061806
SKC–2390/2016

Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu departaments šādā sastāvā: 
tiesnesis referents V.Maksimovs
tiesnese Ļ.Kušnire 
tiesnese M.Senkāne
rakstveida procesā izskatīja AS „Kālija parks” blakus sūdzību par Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2016.gada 26.maija lēmumu, ar kuru izbeigta tiesvedība lietā un noraidīts pieteikums par tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanu.
Civillietu departaments
konstatēja
[1] SIA „LSF Trans” cēlusi prasību pret AS „Kālija parks” ar trešo personu [pers. A.], kurā, pamatojoties uz Civillikuma 1., 1828. un 2387.pantu, lūgusi piedzīt no atbildētājas nepamatoti saņemtos 3 500 000 EUR, uzlikt par pienākumu AS „Kālija parks” izpildīt starp AS „Kālija parks” un SIA „LSF Trans” 2005.gada 30.novembrī noslēgto aizdevuma līgumu, nodrošinot SIA „LSF Trans” netraucētu aizdevuma lietošanu.
[2] Ar Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģijas 2008.gada 22.februāra lēmumu prasītāja SIA „LSF Trans” lietā aizstāta ar tās tiesību pārņēmēju SIA „LSF Holdings”.
[3] Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija 2008.gada 7.janvārī nolēma pieaicināt SIA „LSF Trans” lietā kā trešo personu prasītājas pusē.
[4] Ar Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2010.gada 20.septembra spriedumu prasība noraidīta un atcelts ar Kurzemes apgabaltiesas 2007.gada 20.septembra lēmumu piemērotais prasības nodrošinājums. No SIA „LSF Holdings” valsts labā piedzīti ar lietas izskatīšanu saistītie izdevumi par pavēstu piegādāšanu 54,56 Ls.
[5] Apelācijas sūdzību par Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2010.gada 20.septembra spriedumu iesniegusi SIA „LSF Holdings”, pārsūdzot to pilnā apmērā.
Trešā persona SIA „LSF Trans”, pamatojoties uz Civilprocesa likuma 419.pantu, pievienojusies „LSF Holdings” apelācijas sūdzībai.
[6] Ar Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2013.gada 19.septembra lēmumu tiesvedība civillietā apturēta, pamatojoties uz Civilprocesa likuma 214.panta 5.punktu.
[7] Augstākajā tiesā 2016.gada 24.maijā saņemts SIA „LSF Holdings” un trešās personas SIA „LSF Trans” iesniegums, kurā norādīts, ka iesniedzēji, pamatojoties uz Civilprocesa likuma 431.panta pirmo daļu, atsauc SIA „LSF Holdings” apelācijas sūdzību par Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2010.gada 20.septembra spriedumu.
[8] Atbildētāja AS „Kālija parks” pilnvarotā pārstāve zvērināta advokāte Elīna Čakste-Rāzna 2016.gada 26.maijā iesniegusi pieteikumu par izdevumu advokāta palīdzībai atlīdzināšanu, norādot, ka AS „Kālija parks” par zvērinātas advokātes sniegto juridisko palīdzību ir samaksājusi 7080,92 EUR. Pieteikumam pievienots advokātu biroja „Spilbridge” 2016.gada 23.maija rēķins par 7080,92 EUR un maksājuma apstiprinājums no AS „Swedbank”.
[9] Ar Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2016.gada 26.maija protokollēmumu, pamatojoties uz Civilprocesa likuma 218.panta pirmo daļu, tiesvedība civillietā atjaunota.
[10] Augstākās tiesas Civillietu tiesu palāta ar 2016.gada 26.maija lēmumu izbeigusi apelācijas tiesvedību civillietā, kas ierosināta sakarā ar SIA „LSF Holdings” un SIA „LSF Trans” apelācijas sūdzību par Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijas 2010.gada 20.septembra spriedumu, un noraidījusi AS „Kālija parks” pieteikumu par tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanu.
Lēmums pamatots ar tālāk minētajiem argumentiem.
[10.1] Atsaucoties uz Civilprocesa likuma 431.panta pirmo un otro daļu, novērtējot pieteikumu par apelācijas sūdzības atsaukšanu, atzīstams, ka apelācijas tiesvedība ir izbeidzama.
[10.2] Konkrētajā gadījumā atbildētāja izdevumi advokātes Elīnas Čakstes-Rāznas palīdzības samaksai ir radušies sakarā ar tiesvedību apelācijas instances tiesā, taču lieta pēc būtības netika skatīta. Civilprocesa likuma 44.panta noteikumi neparedz šādu izdevumu atlīdzināšanu pie apelācijas tiesvedības izbeigšanas.
[10.3] Par nepamatotu atzīstama AS „Kālija parks” pieteikumā ietvertā atsauce uz Augstākās tiesas Senāta Civillietu departamenta 2010.gada 22.decembra lēmumu lietā Nr.SKC-1434/2010, kurā līdzīgos apstākļos departaments ir norādījis, ka Civilprocesa likuma 44.panta otrā daļa ietver sevī principu, ka prasītājam, kurš nepamatoti ierosinājis strīdu, jāatlīdzina atbildētājam ar lietas vešanu saistītie izdevumi.
Kopš minētā nolēmuma pieņemšanas brīža Civilprocesa likuma 44.pants divas reizes tika grozīts un papildināts, proti, ar 2012.gada 29.novembra likumu un ar 2013.gada 12.septembra likumu.
Likumdevējs, grozot un papildinot Civilprocesa likuma 44.pantu, nav konstatējis nepieciešamību norādīt tā otrajā daļā vai kādā citā daļā, ka ar lietas vešanu saistītie izdevumi būtu atlīdzināmi arī gadījumā, kad lietas dalībnieks neuztur savu apelācijas sūdzību. Līdz ar to nav pamata atzīt, ka minētajā lēmumā izdarītie secinājumi atbilst likumdevēja gribai par Civilprocesa likuma 44.panta interpretāciju. Ņemot vērā minēto, atzīstams, ka Augstākās tiesas Senāta Civillietu departamenta 2010.gada 22.decembra lēmums lietā Nr.SKC-1434/2010 pašlaik nevar tikt izmantots kā judikatūra.
[11] Blakus sūdzību par minēto lēmumu iesniegusi AS „Kālija parks”, lūdzot lēmumu atcelt daļā, ar kuru noraidīts lūgums par tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanu un lietu šajā daļā nodot jaunai izskatīšanai apelācijas instances tiesā.
Blakus sūdzībā norādīti šādi argumenti.
[11.1] Tiesas secinājums, ka Augstākās tiesas Senāta Civillietu departamenta 2010.gada 22.decembra lēmums lietā Nr.SKC-1434/2010 nevar tikt izmantots kā judikatūra, neatbilst nedz taisnprātības apsvērumiem, nedz tiesību normām, nedz arī judikatūrai.
Augstākās tiesas Senāta Civillietu departaments jau ir skatījis līdzīgu jautājumu un atzinis to, ka prasītājam ir jākompensē atbildētāja izdevumi par advokāta palīdzību arī tad, ja prasītājs apelācijas instances tiesā atsakās no savas apelācijas sūdzības uzturēšanas.
[11.2] Tas, ka Civilprocesa likums tieši neregulē tiesas rīcību gadījumā, ja prasītājs atsauc savu iesniegto apelācijas sūdzību, nevar būt par pamatu atteikties izlemt attiecīgo jautājumu. Civilprocesa likuma 5.panta piektā daļa noteic, ka, ja nav likuma, kas regulē strīdīgo attiecību, tiesa piemēro likumu, kurš regulē līdzīgas tiesiskās attiecības, bet, ja tāda likuma nav, vadās pēc tiesību vispārējiem principiem un jēgas.
[11.3] Tiesa nav ņēmusi vērā to, ka likumdevējs, divas reizes grozot Civilprocesa likuma 44.pantu, nav revidējis minētā panta otro daļu, uz kuru atbildētāja balsta savu prasījumu par izdevumu par advokāta palīdzību samaksu un uz kuru Augstākās tiesas Senāta Civillietu departaments atsaucies 2010.gada 22.decembra lēmumā lietā Nr. SKC-1434/2010.
[11.4] Nav nozīmes lietā tam, ka apelācijas instances tiesā lieta pēc būtības nav tikusi skatīta. Atbildētājas pārstāve ‑ advokāte ‑ ir gatavojusies tiesas sēdei 2016.gada 26.maijā, proti, iepazinusies un izanalizējusi lietas materiālus, kuru ievērojami lielāko daļu veido tieši AS „LSF Holdings” un SIA „LSF Trans” sagatavotie un iesniegtie dokumenti, un bija sagatavojusi 166.panta kārtībā.
[12] Paskaidrojumos par blakus sūdzību prasītāja AS „LSF Holdings” norādījusi, ka atbildētājas blakus sūdzība nav pamatota.

[13] Iepazinies ar lietas materiāliem un blakus sūdzības argumentiem, Civillietu departaments atzīst, ka Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2016.gada 26.maija lēmums daļā, ar kuru noraidīts AS „Kālija parks” pieteikums par tiesāšanās izdevumu piedziņu, atceļams un jautājums nododams jaunai izskatīšanai.
Saskaņā ar Civilprocesa likuma 33.panta noteikumiem izdevumi par advokāta palīdzību ir ar lietas vešanu saistītie izdevumi, un to atlīdzināšana noteikta Civilprocesa likuma 44.pantā.
Civilprocesa likuma 44.panta otrā daļa noteic, ka ar lietas vešanu saistītos izdevumus piespriež no atbildētāja par labu prasītājam, ja viņa prasījums ir apmierināts pilnīgi vai daļēji, kā arī tad, ja prasītājs neuztur savus prasījumus sakarā ar to, ka atbildētājs tos pēc prasības iesniegšanas labprātīgi apmierinājis.
Atbilstoši Civilprocesa likuma 44.panta trešās daļas noteikumiem, ja prasība noraidīta, tad ar lietas vešanu saistītos izdevumus piespriež no prasītāja par labu atbildētājam.
Likumdevējs pieļauj iespēju izbeigt tiesvedību lietā, vai, kā to nosaka Civilprocesa likuma 431.pants, izbeigt apelācijas tiesvedību, ja prasītājs atteicies no prasības vai apelācijas sūdzības iesniedzējs - no apelācijas sūdzības, bet nav atrisinājis jautājumu par otrai pusei radušos izdevumu atlīdzināšanu.
Judikatūrā ir nostiprināta atziņa, ka likuma nepilnība nevar būt pamats pušu mantisko tiesību aizskārumam. Likumā ir nostiprināts princips, ka prasītājam, kurš nepamatoti ierosinājis strīdu, jāatlīdzina atbildētājam ar lietas vešanu saistītie izdevumi (Civilprocesa likuma 44.panta trešā daļa). Līdz ar to nav pamata prasītāju atbrīvot no to izdevumu atlīdzināšanas, kas otrai pusei radušies sakarā ar šīs lietas vešanu tiesā. Tas neatbilst arī taisnības principam (sk. Augstākās tiesas Senāta 2002.gada 27.marta lēmumu lietā Nr.SKC-119).
Līdzīgas atziņas Augstākās tiesas Senāts paudis 2010.gada 22.decembra lēmumā lietā Nr.SKC-1434 un 2012.gada 30.novembra lēmumā lietā Nr.SKC–2151, norādot, ka situācijā, kad Civilprocesa likuma 44.pantā nav reglamentēta ar lietas vešanu saistīto izdevumu atlīdzināšana visos iespējamos tiesvedības procesa pabeigšanas gadījumos, atbildētājam nevar liegt tiesību prasīt atlīdzināt izdevumus, kas viņam radušies sakarā ar lietas vešanu, kaut arī lietā galīgais nolēmums nav spriedums, ar kuru Civilprocesa likumā nav reglamentēta ar lietas vešanu saistīto izdevumu atlīdzināšana visos iespējamos tiesvedības izbeigšanas gadījumos un tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas regulējuma jēgu un mērķi, atzīstams, ka šajā gadījumā likumā ir neapzināts robs, kurš aizpildāms tiesību piemērošanas analoģijas ceļā.
Atsaucot apelācijas sūdzību par Kurzemes apgabaltiesas Civillietu tiesas  kolēģijas 2010.gada 20.septembra spriedumu, ar kuru AS „LSF Holdings” prasība noraidīta, prasītāja faktiski apliecinājusi piekrišanu pirmās instances tiesas spriedumam par prasības noraidīšanu.
Senāts jau iepriekš ir norādījis, ka tikai tad, ja prasība noraidīta, kas nozīmē, ka atbildētājs nebija devis iemeslu prasības celšanai, strīda ierosināšana tiesā atzīstama par nepamatotu, līdz ar ko iestājas prasītāja pienākums atlīdzināt otrai pusei ar lietas vešanu saistītos izdevumus (sk. Augstākās tiesas Senāta 2010.gada 10.novembra spriedumu lietā Nr.SKC–625/2010, 2012.gada 7.marta spriedumu lietā Nr.SKC-885/2012, 2013.gada 28.novembra spriedumu lietā Nr.SKC–1770/2013).
Ievērojot minēto, Civillietu departaments atzīst, ka konkrētajā gadījumā apelācijas instances tiesai pieteikumu par izdevumu atlīdzināšanu bija jāizlemj pēc būtības, pārbaudot izdevumu atbilstību Civilprocesa likuma 44.panta nosacījumiem. Līdz ar to lēmumu šajā daļā nevar atzīt par pamatotu, tas ir atceļams, un jautājums nododams jaunai izskatīšanai apelācijas instances tiesā.
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 448.panta pirmās daļas 2.punktu, Pārejas noteikumu 91.punktu, Civillietu departaments
nolēma
Augstākās tiesas Civillietu tiesu palātas 2016.gada 26.maija lēmumu daļā, ar kuru noraidīts pieteikums par izdevumu advokāta palīdzībai atlīdzināšanu, atcelt un nodot jautājumu jaunai izskatīšanai Kurzemes apgabaltiesai kā apelācijas instances tiesai.
Lēmums nav pārsūdzams.

Tiesību aktu un spriedumu saraksts

Civilprocesa likuma 33.pants
44.panta otrā un trešā daļa
218.panta pirmā daļa
431.pant pirmā un otrā daļa
448.panta pirmās daļas 2.punkts

Augstākās tiesas Senāta 2002.gada 27.marta lēmumu lietā Nr.SKC-119/2002,
Augstākās tiesas Senāta 2010.gada 10.novembra spriedumu lietā Nr.SKC–625/2010 (C33258109),
Augstākās tiesas Senāta 2010.gada 22.decembra lēmumā lietā Nr.SKC-1434/2010 (C04280007),
Augstākās tiesas Senāta 2012.gada 7.marta spriedumu lietā Nr.SKC-885/2012 (C04274006), 
Augstākās tiesas Senāta 2012.gada 30.novembra lēmumā lietā Nr.SKC–2151/2012 (C04335510),
Augstākās tiesas Senāta 2013.gada 28.novembra spriedumu lietā Nr.SKC–1770/2013 (C24088610)