Prokurora pieaicināšana vienlīdzīgai personas interešu aizsardzībai

Latvijas Republikas Augstākās tiesas
Civillietu departamenta
2016. gada 22. novembra
SPRIEDUMS
Lieta Nr. C28462811
SKC–334/2016

Latvijas Republikas Augstākās tiesas Civillietu departaments šādā sastāvā: 
tiesnese referente A.Briede
tiesnesis I.Bisters 
tiesnese M.Senkāne
rakstveida procesā izskatīja civillietu sakarā ar [pers. A] kasācijas sūdzību par Rīgas pilsētas Kurzemes rajona tiesas 2013.gada 16.decembra spriedumu SIA „Lanis Plus” maza apmēra prasībā pret [pers. A] par parāda piedziņu.
Aprakstošā daļa
[1] SIA „Lanis Plus” 2011.gada 9.decembrī cēlusi tiesā maza apmēra prasību pret [pers. A] par parāda piedziņu, pamatojoties uz Civillikuma 1587., 1716. un 1717.pantu.
Prasības pieteikumā norādīts, ka starp pusēm 2008.gada 11.novembrī noslēgts patapinājuma līgums, ar kuru prasītāja nodevusi atbildētājai patapinājumā dzīvokli [adrese], Rīgā. Kopš 2008.gada decembra atbildētāja neveic maksājumus par dzīvokļa uzturēšanu, apsaimniekošanu un ekspluatāciju, prasītāja atbildētājas vietā samaksājusi apsaimniekotājai DzĪKS „Ildzene” 423,41 LVL un AS „Latvijas Gāze” 17,54 LVL, kopā 440,95 LVL.
Tādējādi no atbildētājas prasītājas labā piedzenams parāds par komunālajiem un apsaimniekošanas izdevumiem 440,95 LVL un saskaņā ar līguma 2.7.punktu aprēķinātais līgumsods 392 LVL, kopā 832,95 LVL.
Tiesvedības laikā prasītāja precizējusi, ka parāds no atbildētājas piedzenams kā zaudējumi atbilstoši Civillikuma 1779.pantam.
[2] Rakstveida paskaidrojumus sakarā ar celto prasību atbildētāja [pers. A] neiesniedza, bet tiesas sēdē paskaidroja, ka līdz 2008.gadam viņa bijusi strīdus dzīvokļa [adrese], Rīgā, īpašniece, tad to nopirka SIA „Lanis Plus” īpašnieks [pers. B], kurš viņu piekrāpa. [pers. B] solīja aizvest atbildētāju uz slimnīcu (viņa tajā laikā slikti jutās), bet patiesībā aizveda pie notāra, kur tika parakstīti kaut kādi dokumenti, ko neatceras. Uzskata, ka dzīvoklis viņai jāatdod atpakaļ, kriminālprocesa izbeigšanu viņa pārsūdzēs.
[3] Ar Rīgas pilsētas Kurzemes rajona tiesas 2013.gada 16.decembra spriedumu prasība apmierināta daļēji. Tiesa piedzina no atbildētājas prasītājas labā zaudējumus 440,95 LVL, līgumsodu 44,10 LVL un tiesas izdevumus 76,06 LVL, kopā 561,11 LVL, noraidot prasību par līgumsoda piedziņu pārējā daļā.
Spriedumā norādīts tālāk minētais pamatojums.
[3.1] No lietas materiāliem redzams, ka īpašuma tiesības uz dzīvokļa īpašumu [adrese], Rīgā, zemesgrāmatā ierakstītas SIA „Lanis Plus”, pamatojoties uz 2008.gada 24.oktobra nekustamā īpašuma pirkuma līgumu ar atlikto maksājumu.
2008.gada 11.novembrī starp prasītāju un [pers. A] noslēgts patapinājuma līgums, ar kuru atbildētāja pieņēmusi patapinājumā minēto dzīvokli. Parakstot līgumu, atbildētāja apliecinājusi, ka ir iepazinusies un piekrīt tā noteikumiem. Tādējādi puses ir vienojušās par darījuma būtiskajām sastāvdaļām ar nolūku savstarpēji saistīties, un saskaņā ar Civillikuma 1533.pantu līgums uzskatāms par galīgi noslēgtu un atzīstams par tiesisku, kā arī obligāti izpildāmu (Civillikuma 1587.pants).
Tiesas sēdē [pers. A] norādīja, ka līgumu viņa noslēdza pret savu gribu, taču tas likumā noteiktajā kārtībā nav apstrīdēts, lai gan, nosūtot prasības pieteikuma norakstu, atbildētājai tika izskaidrotas tiesības iesniegt pretprasību. Par krāpšanas faktu uzsāktais kriminālprocess ar policijas 2013.gada 28.jūnija lēmumu izbeigts. Pierādījumi, kas apstiprinātu apstākli, ka šis lēmums ir pārsūdzēts un kriminālprocess atjaunots, iesniegti netika. Līdz ar to patapinājuma līgums noslēgts, ievērojot Civillikuma prasības, un ir saistošs pusēm.
[3.2] Atbildētāja patapinājuma līguma 2.5.punktā uzņemtās saistības nav pildījusi, maksājumus par dzīvokli nav veikusi, parādu 440,95 LVL viņas vietā samaksāja prasītāja. Ņemot vērā minēto un to, ka atbildētāja nav izmantojusi savas likumā noteiktās tiesības iesniegt pierādījumus par parāda samaksu vai celt iebildumus par tā esamību, vai celt pretprasību, atzīstams, ka pastāv tiesisks pamats piedzīt no [pers. A] prasītājas labā zaudējumus 440,95 LVL.
[3.3] Prasītāja aprēķinājusi līgumsodu par laiku no 2008.gada 1.decembra līdz 2009.gada 3.novembrim 337 LVL (par 337 dienām) un 55 LVL (par 11 mēnešiem), kopā 392 LVL.
Tomēr patapinājuma līguma 2.7.punktā neskaidri norādīts, kā aprēķināms līgumsods. Gramatiski tulkojot šo līguma punktu, atzīstams, ka līgumsods 5 LVL ir konkrētā apmērā izteikts līgumsods par fakta iestāšanos – maksājumu kavēšanu vai neveikšanu. Tādējādi aprēķinātais līgumsods 55 LVL ir samazināms, to prasītāja var prasīt 5 LVL apmērā, jo lietā ir konstatēts, ka atbildētāja maksājumus ir kavējusi.
Attiecībā par līgumsodu 337 LVL, ko prasītāja aprēķinājusi par laiku no 2008.gada 1.decembra līdz 2009.gada 3.novembrim (337 kavējuma dienas), rēķinot 1 LVL par katru dienu, norādāms, ka primāri ir jākonstatē nokavējuma iestāšanās. No iesniegtajiem pierādījumiem konstatējams, ka līgumsods aprēķināts par maksājumu nokavējumu no 2009.gada 1.septembra. Ievērojot prasības robežas – prasītājas norādīto līgumsoda maksāšanas beigu termiņu – 2009.gada 3.novembri, līgumsods aprēķināms par 63 kavējuma dienām, t.i., 63 LVL.
Līdz ar to kopējais līgumsoda apmērs, kādu prasītāja var prasīt saskaņā ar patapinājuma līguma 2.7.punktu, ir 68 LVL, taču konkrētajā gadījumā par saprātīgu un taisnīgu atzīstams līgumsods 10% apmērā no visas kavēto maksājumu kopsummas – 44,10 LVL.
[4] [Pers. A] kasācijas sūdzībā lūdz atcelt minēto spriedumu un lietu nodot jaunai izskatīšanai.
Kasācijas sūdzībā norādīts, ka tiesa pārkāpusi Civilprocesa likuma 74.panta, 93.panta ceturtās daļas, 97., 164.panta un 214.panta 5.punkta prasības, kas izpaudies tādējādi, ka [pers. A] netika izskaidrotas tiesības saņemt prasības pieteikumu un tādēļ lūgt atlikt tiesas sēdi, lai sagatavotos lietai. Patiesībā viņa prasības pieteikumu nav saņēmusi, jo pēc slimošanas dzīvoklī netika ielaista un par tiesvedību uzzinājusi no tiesas pavēstes, kas nosūtīta uz meitas adresi. Arī tiesības noslēgt izlīgumu viņai nav izskaidrotas. Tiesa norādīja, ka atbildētāja nav izmantojusi savas tiesības iesniegt pierādījumus vai celt pretprasību, lai gan par to [pers. A] uzzināja tikai tiesas sēdē. Tiesa neņēma vēra iebildumus un atbildētājas vēlmi celt pretprasību, kā arī nenoteica termiņu pierādījumu, kas apstiprina lēmuma par kriminālprocesa izbeigšanu pārsūdzēšanas faktu, iesniegšanai. Ar virsprokurora 2013.gada 19.decembra lēmumu kriminālprocess ir atjaunots, un, iekams nav izskatīta minētā krimināllieta, nav iespējams izskatīt civillietu.
[5] SIA „Lanis Plus” paskaidrojumos sakarā ar kasācijas sūdzību norādījusi, ka sprieduma atcelšanai nav pamata.
Motīvu daļa
[6] Pārbaudījis sprieduma likumību attiecībā uz personu, kas to pārsūdzējusi, un attiecībā uz argumentiem, kas minēti kasācijas sūdzībā, kā to nosaka Civilprocesa likuma 473.panta pirmā daļa, Civillietu departaments atzīst, ka Rīgas pilsētas Kurzemes rajona tiesas 2013.gada 16.decembra spriedums atceļams.
[7] Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma, tiesa prasības daļēju apmierināšanu pamatojusi ar Civilprocesa likuma 93.panta normu, ka katrai pusei jāpierāda fakti, uz kuriem tā pamato savus prasījumus vai iebildumus, un ka atbildētājai jāpierāda savu iebildumu pamatotība.
Tomēr, piemērojot šo normu, nedrīkst ignorēt citus Civilprocesa likumā paredzētos pamatprincipus, tostarp pušu līdztiesības principu (9.pants) un sacīkstes principu (10.pants).
Civilprocesa likuma 9.pantā noteikts, ka pusēm ir vienlīdzīgas procesuālās tiesības. Tiesa nodrošina pusēm vienādas iespējas izmantot tām piešķirtās tiesības savu interešu aizsardzībai.
Minētajā pantā nostiprinātais procesuālās līdztiesības princips ir būtisks tiesību uz taisnīgu tiesu elements un vienlaikus arī tiesiskās vienlīdzības principa īpaša izpausme (sk. Grabenwarter C. Europäische Menschenrechtskonvention. München: C.H.Beck, 2005, S. 310; Satversmes tiesas 2010.gada 30.marta sprieduma lietā Nr.2009-85-01 12.punktu). Lietas izskatīšanas procesā tā dalībnieku tiesībām ir jābūt taisnīgi līdzsvarotām, proti, katram ir jābūt nodrošinātām adekvātām iespējām izmantot procesuālos līdzekļus, neesot nepamatoti nostādītam nelabvēlīgākā stāvoklī kā citi procesa dalībnieki (sk. Latvijas Republikas Satversmes komentāri. VIII nodaļa. Cilvēka pamattiesības. Autoru kolektīvs prof. R.Baloža zinātniskā vadībā. - Rīga: Latvijas Vēstnesis, 2011, 135.lpp.).
Spēja ar savām darbībām īstenot procesuālās tiesības un izpildīt pienākumus ir civilprocesuālā rīcībspēja, kura ir cieši saistīta ar civiltiesisko rīcībspēju. Savukārt no spējas vadīt savu darbību un saprast tās nozīmi ir atkarīgs tas, cik pilnvērtīgi persona spēs izmantot likumā paredzētos procesuālos līdzekļus savu interešu aizsardzībai un pati pienācīgi īstenot sacīksti civilprocesā (Civilprocesa likuma 10.pants).
No lietā iesniegtā lēmuma par kriminālprocesa (kas 2008.gada 2.decembrī uzsākts par iespējamām krāpnieciskām darbībām pret [pers. A]) izbeigšanu redzams, ka atbildētājai ir veikta kompleksā komisijas stacionārā tiesu psihiatriskā, tiesu psiholoģiskā ekspertīze un secināts, ka: 1) visticamāk viņa, noslēdzot nekustamā īpašuma atsavināšanas darījumu ar atlikto maksājumu, nespēja saprast savas darbības un vadīt tās; 2) viņa pašlaik nespēj saprast savas darbības un vadīt tās, respektīvi, viņa ir spējīga uztvert un liecināt par lietai nozīmīgu apstākļu ārējām izpausmēm (notikumu secību, savu un citu personu darbību secību), bet nav spējīga uztvert un liecināt par lietai nozīmīgu apstākļu saturu un būtību (lietas 55.-57.lapa).
Līdz ar to secināms, ka lietas izskatīšanas gaitā [pers. A] spēja izmantot likumā piešķirtās tiesības savu interešu aizsardzībai bijusi ierobežota. Tiesa nepamatoti šo apstākli atstājusi bez ievērības.
Gadījumos, kad pastāv šaubas par vienas procesā iesaistītās puses spēju pilnvērtīgi īstenot savas procesuālās tiesības un pienākumus, tādējādi aizstāvot savas intereses, tiesa var atzīt par nepieciešamu prokurora piedalīšanos lietas izskatīšanā (Civilprocesa likuma 90.panta trešā daļa). Prokuratūras likumā noteikts, ka prokuratūra ir tiesu varas institūcija, kas patstāvīgi veic uzraudzību pār likumības ievērošanu šajā likumā noteiktās kompetences ietvaros (1.panta pirmā daļa), un viena no tās funkcijām ir likumā noteiktajā kārtībā aizsargāt personu un valsts tiesības un likumīgās intereses (2.panta 6.punkts).
Nevar par tiesisku atzīt spriedumu, kas taisīts lietā, kuru izskatot, abām pusēm nav nodrošinātas vienādas iespējas īstenot procesuālos līdzekļus savu tiesību aizsardzībai. Līdztiesības un sacīkstes principa neievērošana ietver sevī arī kasācijas sūdzībā norādīto procesuālo tiesību normu pārkāpumus (sk. šī sprieduma 4.punktu). Civillietu departaments minētos pārkāpumus atzīst par būtiskiem, jo tie varēja novest pie lietas nepareiza iznākuma, tādēļ pārsūdzēto spriedumu nevar atzīt par pamatotu, tas ir atceļams un lieta nododama jaunai izskatīšanai.
Rezolutīvā daļa
Pamatojoties uz Civilprocesa likuma 474.panta 2.punktu, Civillietu departaments
nosprieda
Rīgas pilsētas Kurzemes rajona tiesas 2013.gada 16.decembra spriedumu atcelt un lietu nodot jaunai izskatīšanai pirmās instances tiesā.
Spriedums nav pārsūdzams.

Tiesību aktu un tiesas spriedumu saraksts
Civilprocesa likuma 9.pants
10.pants
90.panta trešā daļa
93.pants
473.panta pirmā daļa
Prokuratūras likums (pieņemts 19.05.1994.) 
1.panta pirmā daļa
2.panta 6.punkts
Satversmes tiesas 2010.gada 30.marta sprieduma lietā Nr.2009-85-01